ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/395/22 Справа № 707/1768/22 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП   	Головуючий у І інстанції Морозов В. В.   Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ   

06 жовтня 2022 року                                                                  м. Черкаси   

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу захисника Осадчого В.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Черкаського районного суду Черкаської області від 30 серпня 2022 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік
Стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 496 грн. 20 коп.

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 07 серпня 2022 року о 00 годині 25 хвилин по вул. Ткаліча 132 у с. Мошни Черкаського району Черкаської області керував транспортним засобом Suzuki Grand Vitara, державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу “Драгер” ARHF-№ 0064, та результат тесту № 954 склав 2,15 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вищевказану постанову, а провадження у справі закрити у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності. Вважає вищевказану постанову незаконною, в зв`язку з необ`єктивністю висновків суду та їх невідповідності обставинам справи та порушенням. Не погоджується з обґрунтуванням рішення суду першої інстанції щодо відсутні в діях ОСОБА_1 стану крайньої необхідності.
Вказує, що в даному випадку в результаті вчинення адміністративного правопорушення шкоди майну, здоров`ю, правам та інтересам інших осіб завдано не було. Окрім того, можливість настання негативних наслідків була мінімальна, оскільки ОСОБА_1 керував автомобілем (маючи відповідний дозвіл) після 23.00 години, тобто після настання комендантської години, що в свою чергу обумовлює відсутність автотранспорту на дорогах. Посилаючись на отриману ОСОБА_2 травму, за якої невчасне надання першої медичної допомоги та зняття больового шоку може призвести до відмирання нервових волокон, що в свою чергу зменшить чутливість пальців руки. Для неї зниження чутливості пальців рук є дуже негативним і може призвести до втрати роботи за основною професією - хірург загальної хірургії та хірург-проктолог. Таким чином в даному випадку йшла мова не тільки про зняття больового шоку та збереження здоров`я ОСОБА_2 , а й про усунення настання наслідків при яких змінилося б життя ОСОБА_2 . Вказані наслідки були реальні, а не такими які б могли виникнути в майбутньому. При цьому небезпеку неможна було усунути викликавши швидку або шляхом залучення тверезого водія, адже ОСОБА_2 вказану травму отримала на віддаленій відстані від базування карет швидкої допомоги, за відсутності зв`язку мобільних операторів.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Осадчого В.А., які підтримали апеляційні вимоги та надали пояснення аналогічні їх змісту, свідка ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Даних вимог закону суддею було дотримано.
У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Переглядаючи справу в межах апеляційної скарги, слід зауважити, що апелянт не оскаржує її в частині наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо доводів апелянта, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, слід вказати таке.
Частина 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Згідно з ст.ст. 17, 18 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Відповідно сталої судової практики, на яку обґрунтовано послався суд першої інстанції, стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
У цій справі від вчиненого адміністративного правопорушення ОСОБА_1 шкоди спричинена об`єкту цього правопорушення - суспільним відносинам у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Склад цього правопорушення відноситься до формальних, тобто в ньому немає ознаки настання шкідливих матеріальних наслідків. За таких обставин у даному випадку посилання в апеляційній скарзі про відсутність шкоди майну, здоров`ю, правам та інтересам інших осіб не може свідчити про вчинення правопорушення в стані крайньої необхідності. 
За доводами апеляційної, скарги ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з необхідністю надання медичного допомоги ОСОБА_2 , з якою склалися фактичні шлюбні відносини. 
При апеляційному перегляді свідок ОСОБА_2 підтвердила ці обставини.
При цьому апелянт вказує, що наслідком отриманої травми ОСОБА_2 могло бути - відмирання нервових волокон, що в свою чергу зменшить чутливість пальців руки. 
Апеляційний суд зауважує, що жодних доказів можливість настання вказаних наслідків сторона захисту суду не надала.
Разом з тим, слід відмітити, що в апеляційній скарзі мова йде про загрозу здоров`ю ОСОБА_2 , яка могла виникнути в майбутньому, тобто не та, що є дійсна, реальна, що виключає вчинення правопорушення в стані крайньої необхідності.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 4 ст.247 КУпАП. 
Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Осадчого В.А. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Черкаського районного суду Черкаської області від 30 серпня 2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                         В.Ф. Люклянчук