Ухвала
 
28 вересня 2022 року
місто Київ
 
справа № 536/495/21
провадження № 61-8856ск22
 
Верховний Суд, який діє у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Верес» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 07 вересня 2022 року із застосуванням поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить змінити рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року, виклавши у їх мотивувальних частинах, що додаткова угода від 03 листопада 2017 року № 1 до договору оренди землі є неукладеною.
Заявник подала касаційну скаргу без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення з нею.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України (стаття 3 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до статті 4 згаданого Закону за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
За змістом позову  ОСОБА_1 у березні 2021 року звернулася до суду із позовом про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру встановлюються у розмірі 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 01 січня 2021 року становив 2 270, 00 грн (на момент подання позову).
Сума судового збору за подання позовної заяви за вимогами немайнового характеру, з якою звернулася у 2021 році фізична особа у цій справі, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908, 00 грн), отже за подання касаційної скарги підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1 816, 00 грн (908, 00 грн х 200 %).
У касаційній скарзі заявник просила звільнити її від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року.
Клопотання  ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що розмір судового збору перевищує 5 % її річного доходу за попередній 2021 рік (30 693, 96 грн).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, § 59).
Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, § 111).
Частиною третьою статті 136 ЦПК України визначено, що з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, зокрема, про звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б підтверджували вжиття нею всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору.
Обов`язок зі сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, звільнення від сплати судового збору, відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених процесуальним законом, належить до повноважень суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).
Суд виходить з існування нагальної потреби у забезпеченні відповідального та добросовісного виконання учасниками розгляду справи своїх процесуальних обов`язків та реалізації наданих процесуальним законом повноважень.
Тож, враховуючи предмет та ціну позову, Верховний Суд визнає обов`язок заявника сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у цій справі у розмірі 1 816, 00 грн, тому відмовляє у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору потрібно суду надати документ, що підтверджує його сплату або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно з вимогами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Суд роз`яснює, якщо заявник не усуне недоліки поданої касаційної скарги у строк, встановлений судом, така скарга вважатиметься неподаною і буде повернута цій особі (частина друга статті 393, частина третя статті 185 ЦПК України).
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Верес» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, залишити без руху.
Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять дніввід моменту отримання копії цієї ухвали суду.
У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційні скарги вважатимуться неподаними та будуть повернуті заявникам.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                           С. О. Погрібний