ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5189/22 Справа № 207/100/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бистрова Л.О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року                 Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
       головуючого                Лаченкової О.В.
       суддів                        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 
       при секретарі                Панасенко С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 
на заочне рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року 
по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця,-
ВСТАНОВИЛА:
       В січні 2022 року до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця.
       В обгрунтування позову АТ КБ “ПриватБанк” зазначав, що 15.05.2014 року між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник, ОСОБА_2 , помер, що підтверджується актовим записом про смерть №32 від 23.04.2018 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 24.02.2021 року позивач направив претензію кредитора до Другої Кам`янської державної нотаріальної контори. 13.03.2021 року надійшла відповідь від Другої Кам`янської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа №141/2021 після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 06.07.2021 року до спадкоємця ОСОБА_1 було направлено лист-претензію, згідно з якою позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті ОСОБА_2 заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 15.05.2014 року становить 8 187,20 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачів по справі, оскільки вони проживали з нею за однією адресою на день її смерті.
       Заочним рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця – відмовлено.
       В апеляційній скарзі АТ КБ “ПриватБанк” на заочне рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року просить скасувати заочне рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов АТ КБ “ПриватБанк” у повному обсязі.
       Відзиви на апеляційну скаргу АТ КБ “ПриватБанк” на заочне рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року від учасників справи до апеляційного суду не надходили.
       Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що 15.05.2014 року між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
        ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник, ОСОБА_2 , помер, що підтверджується актовим записом про смерть №32 від 23.04.2018 року.
       Станом на дату смерті ОСОБА_2 заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 15.05.2014 року становить 8 187,20 грн.
       24.02.2021 року позивач направив претензію кредитора до Другої Кам`янської державної нотаріальної контори.
       13.03.2021 року надійшла відповідь від Другої Кам`янської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа №141/2021 після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».
       06.07.2021 року до спадкоємця ОСОБА_1 направлено лист-претензію, згідно з якою позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.
       Відповідно до ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
       Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
       Оскільки ОСОБА_2 помер, то відповідати перед АТ КБ «Приватбанк» на підставі ст.ст.1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна одержаного у спадщину.
       Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
        Таким чином, АТ КБ «Приватбанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, прийняв після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину, оскільки саме в межах вартості одержаного у спадщину він відповідає за борги спадкодавця.
       Позивач зазначає, що спадкоємцем померлого ОСОБА_2 в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України є відповідач ОСОБА_1 , який мав право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини, оскільки згідно копії паспорту позичальника та відповідача зазначена спільна адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
        Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є спадкоємцем та прийняв після померлого спадщину.
       Крім того, із матеріалів спадкової справи №141/2021 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , вбачається, що вказана спадкова справа відкрита на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк» від 24.02.2021 року, інші спадкоємці спадщину не приймали.
       У встановлений законодавством термін до нотаріальної контори ніхто не звертався із заявою про прийняття спадщини та відповідно свідоцтво про прийняття спадщини жодному зі спадкоємців не видавалося. Крім того, в матеріалах спадкової справи відсутня інформація щодо наявності будь-якого майна, яке б могло бути успадковане після смерті ОСОБА_2 .
       Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування, як і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні правові підстави для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця, оскільки позивачем не надано суду належних доказів того, що відповідач є спадкоємцем, після смерті ОСОБА_2 , що він прийняв після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину.
       Доводи апеляційної скарги, що факт постійного проживання разом із спадкодавцем може підтверджуватися відміткою у паспорті спадкоємця, що дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 проживав постійно разом зі спадкодавцем, зокрема на час відкриття спадщини матеріали справи не містять.
       У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21) міститься висновок, зокрема про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не є беззаперечним доказом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті останнього та не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.
       ВС у постанові від 29 липня 2021 року у справі № 158/1838/19 (провадження № 61-6753св20) підкреслив, що частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
       Доводи апеляційної скарги, що суд не встановив обсяг спадкового майна та його вартість, не визначив межі відповідальності спадкоємця за боргом спадкодавця, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначене покладається на суд у разі доведеності та обґрунтованості вимог кредитора. Однак, позивачем не доведено, що ОСОБА_1 набув статусу спадкоємця.
       Обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17).
       Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні позовних вимог та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга АТ КБ “ПриватБанк” не містить.
       Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення. 
       Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"  - залишити без задоволення.
       Заочне рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року - залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя                                                        О.В.Лаченкова

       Судді                                                                        В.С.Городнича 

                                                                               М.Ю.Петешенкова