ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 380/3382/22 пров. № А/857/9979/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                             Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                       Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 30 травня 2022 року (суддя – Желік О.М., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

                                                        ВСТАНОВИВ:

           ОСОБА_1 у лютому 2022 року звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку грошової допомоги на оздоровлення у 2016 та 2017 роках з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення у 2016 та 2017 роках з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачену суму; визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2017 році з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2017 році з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачену суму.
          В обґрунтування позовних вимог зазначає, що не включення до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразової грошової допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації свідчить про порушення прав позивача на належне грошове забезпечення та звужує обсяг встановлених законом прав військовослужбовців.
          Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII), у 2016-2017 роках, а також матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2017 році без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010№ 889 (далі – Постанова №889).Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу на оздоровлення, передбачену пунктом 1 ст. 10-1 Закону № 2011-XII, за 2016-2017 роки, а також матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2017 році з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, та раніше виплачених коштів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
          Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його, фактично в частині відмовлених позовних вимог, оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, що підтверджується висновками Верховного Суду у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №240/10130/19.
          Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його, фактично в частині задоволених позовних вимог, оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до Постанови №889  та з метою визначення порядку та умов виплати військовослужбовцям щомісячного додаткової грошової винагороди Наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 від №595 затверджено “Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі – Інструкція №595). Відповідно до пункту 8 вказаної Інструкції визначено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
          Позивач, відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Міністерстві оборони України.
Наказом начальника 4762 Головного військового представництва Міністерства оборони України (по стройовій частині) № 113 від 15.06.2021 майора ОСОБА_1 , провідного інженера 4762 Головного військового представництва Міністерства оборони України, звільненого наказом директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (по особовому складу) від 16 квітня 2021 року № 67 у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 15.06.2021 (а.с. 8-9).
З архівних відомостей № 1 за 2016 рік, № 2 за 2017 рік, № 3 за 2018 рік, виданих ОСОБА_1 слідує, що у 2016-2017 роках виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, грошова допомога на оздоровлення виплачувалася позивачу у 2016-2017 роках, а допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачувалась у 2017 році (а.с. 10-11).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року у справі № 380/14836/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо ненарахуванння та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 28.02.2018; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.
На виконання цього рішення відповідачем нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 39930,20 грн, що підтверджується листом відповідача № 90/67 від 05.01.2022 (а.с. 22).
Також, відповідач листом № 90/507 від 24.01.2022 повідомив позивача про відсутність підстав для включення щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення до складу матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань (а.с. 23).
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що додаткова грошова винагорода виплачувалась позивачу протягом спірного періоду щомісячно, що свідчить про її систематичний характер, а відтак не може вважатись одноразовою та має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань. Стосовно індексації грошового забезпечення, то суд вказав що така не є складовою грошового забезпечення в розумінні Закону № 2011-XII, відтак не повинна включатись при обрахунку спірних допомог.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно питання виплат спірних допомог без врахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).
За приписами частини першої статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Абзацом другим частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно частин другою, третьою статті 9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою № 889 встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) з 01.07.2014 - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Судом встановлено, що позивача звільнено з військової служби на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII.
Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, перед звільненням додаткова грошова винагорода грошового забезпечення на підставі Постанови № 889 нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, тобто не може вважатись одноразовою.

Щодо виплат без врахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 апелянт посилається на положення Інструкції №295, відповідно до пункту 8 якої визначенощо грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Разом з тим, застосовуючи вищенаведену Інструкцію, як спеціальний нормативно- правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачу додаткової грошової винагороди, слід врахувати пріоритетність законів над підзаконними актами та дискрецію держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
Слід зазначити, що частиною четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.
Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі №825/997/17 10.11.2021 зазначила, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.
Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду повторює, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17).
Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір спірних допомог, з огляду на що суд першої інстанції правильно вважав, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно виплат спірних допомог без врахування індексації грошового забезпечення.
У силу вимог частини третьої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ).
Згідно статті 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого стаття 9 Закону № 2011-ХІІ містить відсилочну норму, колегія суддів приходить до висновку, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення не регулюється положеннями Закону № 2011-ХІІ.
Пунктом 2 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078) встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Крім того, підпунктом 7 пункту 4 Порядку № 1078 встановлено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Таким чином, суми індексації грошового забезпечення, виплачені з порушенням строків, підлягають компенсації на підставі вищенаведених положень законодавства.
Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, тому проведення виплати грошової допомоги позивачу при звільненні без урахування індексації є протиправним.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 522/11257/16-а та від 29 квітня 2020 року у справі № 240/10130/19.
Як свідчать матеріали справи, позивачу була нарахована індексація грошового забезпеченняу сумі 39930,20 грн, що підтверджується листом відповідача № 90/67 від 05.01.2022 (а.с. 22).
Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку грошової допомоги на оздоровлення у 2016 та 2017 роках, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2017 році, з урахуванням індексації грошового забезпечення та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення у 2016 та 2017 роках, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2017 році з урахуванням індексації грошового забезпечення, підлягають задоволенню.
Таким чином в цій частині позовних вимог суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, та прийшов до невірних висновків, відтак в частині відмовлених позовних вимог рішення слід скасувати.
Відповідно до частини першої статті 317 Кас України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 – залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 30 травня 2022 року у справі №380/3382/22  скасувати та прийняти нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у 2016-2017 роках, а також матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2017 році без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 № 889, та без урахування індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 здійснити нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу на оздоровлення, передбачену пунктом 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за 2016-2017 роки, а також матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2017 році з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 № 889, з урахуванням індексації грошового забезпечення, та раніше виплачених коштів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. Я. Качмар