УХВАЛА

06 вересня 2022 року 
м. Київ

справа № 460/212/19
адміністративне провадження № К/990/22740/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Усенко Є.А., розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - ГУ ДПС) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2022 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Агро Рівне» до ГУ ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В: 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.10.2021, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2022, позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 21.12.2018: №0011681401 про збільшення ТОВ «Агро Рівне» суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 658 791,00 грн, в тому числі: 527 033,00 грн за податковим зобов`язанням та 131 758,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; №0011691401 в частині зменшення розміру від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, по декларації за грудень 2017 року, на 163 552,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
17.08.2022 ГУ ДПС подало до Верховного Суду касаційну скаргу на вищезазначені судові рішення, в якій підставою касаційного оскарження зазначило пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Під час перевірки касаційної скарги встановлено, що вона не відповідає нормі пункту 4 частини другої статті 330 КАС, якою встановлено, що у касаційні скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
ГУ ДПС у касаційні скарзі наводить довід про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України та без урахування висновків Верховного Суду у постановах від 12.04.2018 у справі №808/2519/16, від 16.12.2019 у справі 200/12345/18-а.
Постанови Верховного Суду  від 12.04.2018 та від 16.12.2019, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, не можуть бути прикладом іншого правозастосування, як підстава касаційного оскарження: у постанові від 12.04.2018 (справа №808/2519/16) Верховний Суд застосував норму пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України відповідно до висновку  судів попередніх інстанцій щодо недоведеності контролюючим органом реалізації позивачем впродовж 2014 - 2016 років продукції власного виробництва за ціною, яка нижче виробничої собівартості. Верховний Суд виснував, що позивач спростував довід контролюючого органу про реалізацію продукції власного виробництва за ціною, нижчою собівартості, а відтак нарахування позивачу податкових зобов`язань з податку на додану вартість на базу, яка складає заниження ціни реалізації, є безпідставним. 
У постанові від 16.12.2019 (справа № 200/12345/18-а) висновок Верховного Суду стосується дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права при встановленні обставин у справі. Суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій не повно встановлені обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, що обумовило скасування судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції без вирішення Верховним Судом спору по суті заявлених позовних вимог.
Що ж до доводу касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм пунктів 44.6, 44.7 статті 44 Податкового кодексу України та без урахування висновку Верховного Суду в постановах від 06.08.2019 у справі №160/8441/18, від 18.03.2021 у справі №815/2811/15, то він наведений без належного обґрунтування.
Так, ГУ ДПС зазначає, що позивач на запит контролюючого органу надав документи щодо визначення собівартості вирощеної та реалізованої продукції у 2015 році, перелік яких наведено у касаційній скарзі. Далі вказує на те, що ГУ ДПС при проведені перевірки використало ці документи, а суди не врахували, що позивачем не в повній мірі донараховано податок на додану вартість за операціями з реалізації власної продукції нижче фактичної собівартості.
Такі доводи знаходяться у площині оцінки доказів судом апеляційної інстанції, що може бути підставою касаційного оскарження судового рішення відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 та частини другої статті 353 КАС. Разом з тим, таку підставу касаційного оскарження ГУ ДПС не зазначає.
Це ж стосується і доводу ГУ ДПС у касаційній скарзі, що належними та допустимими доказами у справі не підтверджено факту загибелі посів, тоді як суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних відповідачем судових рішеннях дійшли протилежного висновку.
З урахуванням змін до глави 2 розділу ІІІ КАС, які набрали чинності з 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи викладене, касаційна скарга ГУ ДПС підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження ухвалених у справі судових рішень.
Керуючись пунктом 4 частини другої статті 330, пунктом 4 частини п`ять статті 332, статтею 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2022 повернути.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Є.А. Усенко