КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                     
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8384/2022      
справа № 758/10908/20

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
   3 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі:
 
            Суддя - доповідач:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                         Соколової В.В.
                                                  Поліщук Н.В.
             
Розглянувши  в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» Закарлюки Ніни Сергіївни  на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року постановлене суддею Захарчук С.С. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3% річних та інфляційних,
 
У С Т А Н О В И Л А :
 
У вересні 2020 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр»  звернувся з позовною заявою до  відповідача ОСОБА_1 , у якій просив стягнути заборгованість  за    житлово-комунальні послуги  у розмірі  3499, 86 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем житлово-комунальних  послуг, наданих позивачем.
Свої зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, наданих позивачем, ОСОБА_1 виконує неналежним чином.
Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Перший український експертний центр» за період з листопада 2017 року по травень 2019 складає 3090,58 грн.
Посилаючись на те, що у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті житлово-комунальних послуг перед ТОВ «Перший український експертний центр» в останньої утворилася заборгованість по оплаті послуг, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за період з листопада 2017 року по травень 2019 у розмірі 3090,58 грн.
Крім того, посилаючись на норми ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 324,66 грн. інфляційних та 219,33 грн. 3 % річних та судовий збір в розмірі 2102 грн.
Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021  року у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 3% річних та інфляційних відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, 17.06.2022 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» Закарлюка Ніна Сергіївна подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що суд першої інстанції при ухвалені рішення не повністю з'ясував  обставини, що мають значення для справи, також вказує, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального, недотриманням норм процесуального права та на підставі не повністю досліджених доказів.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Також вказує, що споживач житлово-комунальних послуг не звільняється від оплати за споживання отриманих послуг до укладання відповідних  договорів.
 Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За положенням ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
         Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем своїх позовних вимог тому що, позивачем не зазначено, які саме житлово-комунальні послуги були надані відповідачеві та не надано доказів, які підтверджують їх надання, а також не надано доказів укладення між позивачем та відповідачем договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 162-163).
Відповідно до протоколу засідання Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 15.08.2012 № 29  житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , передано експлуатуючій організації ТОВ «Перший український експертний центр» (а.с. 11-12).
Згідно з актом приймання-передачі житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 від 01.10.2012 року  ТОВ «Перший український експертний центр» прийняло житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 на подальшу експлуатацію та обслуговування та є виконавцем функцій із своєчасного та якісного надання житлово-комунальних послуг для потреб споживачів за вищевказаною адресою (а.с. 13-16).
Згідно розрахунків позивача заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги перед ТОВ «Перший український експертний центр» за період з листопада 2017 року по травень 2019  складає 3090,58 грн. основної суми заборгованості (а.с. 8-10).
За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені  Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно  до   п. 1 ч.1 ст.7  Закону  України «Про житлово-комунальні послуги»  споживач має право  одержувати  своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно  із  законодавством  і умовами укладених договорів.  
Відповідно до п.5 ч. 2 ст.7  цього  Закону  споживач зобов`язаний оплачувати надані  житлово-комунальні послуги  за  цінами/тарифами,  встановленими відповідно  до  законодавства,  у строки,  встановлені відповідними договорами.
Відповідно  до  ч. 1 ст. 9 цього  Закону  споживач здійснює  оплату за спожиті житлово-комунальні  послуги  щомісяця, якщо  інший порядок  та строки не  визначені  відповідним договором.  
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 В порядку  ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно зі ч.2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері   житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Одним із обов`язків споживача є здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ч.3 ст.20 цього Закону).
 Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 в період з листопада 2017 року по травень 2019 складає 3090,58 грн. 
Колегія суду не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності доказів надання житлово-комунальних послуг, оскільки матеріали справи спростовують такі висновки.
У частині першій статті 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги»  передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- омунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово- комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).
Суд першої інстанції не взяв до уваги зазначену практику Верховного суду, а тому висновки щодо відсутності договору між сторонами як підстави для відмови у задоволенні позовних вимог є безпідставними.
Колегія суддів погоджується з тим, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг.
Відповідно  до  положень ст. 27  Закону  України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.
У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг.
Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).
Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача.
Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.
В матеріалах справи  відсутні   оформлені  належним чином  акти-претензії   відповідача  щодо ненадання  або  неякісного надання  житлово-комунальних послуг.
Оскільки позовні вимоги в частині стягнення заборгованості підлягають задоволенню, відповідно до норм ст. 625 ЦК України, підлягають  задоволенню  вимоги щодо стягнення 324,66 грн. інфляційних та 219,33 грн. -  3 % річних.
Таким чином, колегія суддів вважає, що  апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
 
Керуючись ст.ст.  367, 374, 376  ЦПК України, колегія суддів
 
                                                               ПОСТАНОВИЛА:
            
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» Закарлюки Ніни Сергіївни  задовольнити.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (01042, м. Київ, вул. Саперне поле, буд 14/55, оф. 1004, ЄДРПОУ 36844047) заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2017 року по травень 2019   в розмірі 3090,58 грн., 3% річних в розмірі 219,33 грн.  та інфляційні втрати 324,66 грн., а всього  у сумі  3634 гривні 57   копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її  прийняття та оскарженню до Верховного Суду не підлягає. 

 
 
Суддя - доповідач:    

                          
Судді: