УХВАЛА

22 вересня 2022 року 
м. Київ

cправа №  925/473/21(703/3502/21) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Банасько О.О., Пєсков В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи: 
позивача: не з`явився, 
відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства "ВодГео"
на постанову    Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 (колегія суддів у складі: Грек Б.М. - головуючий, Остапенко О.М., Отрюх Б.В.)
та рішення    Господарського суду Черкаської області від 22.03.2022 (суддя Дорошенко М.В.)

у справі    №925/473/21(703/3502/21)
за позовом     ОСОБА_1 
до    Комунального підприємства "ВодГео"
про    захист прав споживачів

у межах справи    №925/473/21
про    банкрутство Комунального підприємства "ВодГео",

ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст позовних вимог та рух справи
1.          Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.05.2021 відкрито провадження у справі №925/473/21 за заявою Комунального підприємства "ВодГео" про його банкрутство. 
2.          У жовтні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовною заявою до Комунального підприємства "ВодГео" (далі - Відповідач) про:
- зобов`язання Відповідача здійснити перерахунок оплати за централізоване водопостачання Позивачу, власнику будинку АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) (далі - Будинок) за серпень 2021 з врахуванням середньомісячних показників засобу обліку за попередні три місяці, що передували вказаному розрахунковому періоду часу;
- стягнення з Відповідача на користь Позивача 100 грн в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.
3.          Позов мотивований посиланням на безпідставність нарахування Позивачу Відповідачем плати за послуги з централізованого водопостачання за серпень 2021 на підставі розділу IV "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України", затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 (далі - Правила №190), як споживачу, що самовільно приєднався до системи централізованого водопостачання та водовідведення, адже лічильник води КВ-1,5 №195000 був справним, а відсутність його періодичної повірки відповідно до пункту 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (далі - Правила №630), є підставою для нарахування Позивачу плати за постачання холодної води за серпень 2021 року за середньомісячними показниками засобів обліку за попередні три місяці.
4.          Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29.10.2021 відкрито провадження у справі №703/3502/21 за вказаним позовом. 
5.          Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07.12.2021 передано справу №703/3502/21 до Господарського суду Черкаської області для розгляду її по суті в межах справи №925/473/21 про банкрутство Боржника.
Стислий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
6.          Рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.03.2022, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022, позов задоволено повністю, зобов`язано Відповідача здійснити перерахунок оплати за централізоване водопостачання Позивачу як власнику Будинку за серпень 2021 року з врахуванням середньомісячних показників засобу обліку за попередні три місяці, що передували розрахунковому періоду часу - серпню 2021 року, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 100 грн моральної шкоди, покладено на Відповідача витрати Позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. 
7.          Судові рішення мотивовані тим, що Відповідач не довів факту втручання у роботу та виведення з ладу лічильника води КВ-1.5 №195000, самовільного приєднання Позивачем до систем централізованого водопостачання та наявності підстав для розрахунок витрат води відповідно до вимог пункту 6 розділу ІV Правил №190. За висновком судів, відсутність станом на серпень 2021 року чергової повірки лічильника води КВ-1,5 за №195000 відповідно до вимог пункту 15 Правил №630 є підставою для проведення Відповідачем перерахунку оплати за централізоване водопостачання за серпень 2021 року з врахуванням середньомісячних показників вказаного лічильника води за попередні три місяці, що передували серпню 2021 року.
8.          Водночас суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що безпідставний розрахунок Відповідачем Позивачу витрат води за серпень 2021 року відповідно до вимог пункту 6 розділу ІV Правил №190 і незаконне нарахування Позивачу, виходячи з такого розрахунку витрат води, плати за централізоване водопостачання за серпень 2021 року вплинуло на звичний спосіб життя Позивача, тому вимога про стягнення з Відповідача 100,00 грн моральної шкоди відповідає критеріям розумного та справедливого (співмірного) розміру.
Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника 
9.          Відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
10.          Касаційна скарга (з урахуванням заяви про поновлення строків на касаційне оскарження, яка по суті є заявою про усунення недоліків касаційної скарги) мотивована наявністю підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
11.          Відповідач вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правовий висновок щодо застосування положень пунктів 9, 29, 30, 32 Правил №630, викладений у постановах Верховного Суду від 03.04.2020 у справі №815/5329/16, від 29.04.2020 у справі №521/6670/18.
12.          Відповідач наголошує, що згідно з викладеними в зазначених постановах Верховного Суду висновками споживач лише має право на періодичну повірку, обслуговування та ремонт квартирних засобів обліку, а контролювати встановлені міжповірочні інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж, відповідно до Правил №630 зобов`язаний виконавець, тому у спірних правовідносинах обов`язок періодичної повірки лічильника води КВ-1.5 №195000 покладається на Відповідача.
13.          Відповідач також зазначає, що матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами у справі, що Позивачу було рекомендовано замінити лічильник, який не повірявся, а не проводити його періодичну повірку, про що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку згідно з пунктом 15 Правил №630.
14.          На думку Відповідача, суди не надали належної оцінки тому, що лічильник води КВ-1,5 за №195000 здав на повірку Позивач, а це суперечить Правилам №630, частині 4 статті 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015 №474.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
15.          Відзив від ОСОБА_1 до Верховного Суду не надійшов.
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
16.          Рішенням Виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області від 25.12.2008 №1205 "Про внесення змін до рішення міськвиконкому від 21.06.2007 №661 "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді" Відповідач визначений виконавцем житлово-комунальних послуг у м. Сміла щодо централізованого водопостачання та водовідведення.
17.          Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.11.205 №9089118, виданим Смілянським виробничим підрозділом ЧООБТІ, Позивачу на праві власності належить Будинок.
18.          Відповідач у 2021 році надавав Позивачу послуги з централізованого водопостачання та водовідведення до Будинку.
19.          02 серпня 2021 року представники Відповідача у присутності Позивача склали акт обстеження водопровідних та каналізаційних мереж від 02.08.2021, за змістом якого при обстеженні водопровідних та каналізаційних мереж у домоволодінні Позивача зняті фактичні показники лічильника КВ №195000 - 430 м3, скло лічильника деформовано, встановлено протікання біля лічильника в 3-х місцях, абоненту рекомендовано замінити лічильник, який не повірявся.
20.          04 серпня 2021 року Позивач з метою виконання зазначених рекомендацій через касу Відповідача оплатив вартість розпломбування лічильника в сумі 124,20 грн, що підтверджується фіскальним чеком від 04.08.2021.
21.          Того ж дня представник Відповідача розпломбував та зняв лічильник води КВ-1,5 №195000 із показником 431 м3 станом на 04.08.2021, що підтверджується актом пломбування та розпломбування приладів обліку води від 04.08.2021.
22.          Після розпломбування і зняття лічильника води КВ-1,5 за №195000 Позивач здав його на повірку до ДП "Черкаський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації".
23.          Згідно із виданим ДП "Черкаський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 03.09.2021 №7182 лічильник води КВ-1,5 №195000-2004 відповідає вимогам ДСТУ 3580-97 та експлуатаційних документів, повірений зі строком чинності до 03.09.2025.
24.          Листом від 18.08.2021 №2456/0110 Відповідач повідомив Позивача, що відповідно до акту обстеження мереж водопостачання та водовідведення від 02.08.2021 було виявлено деформацію засобу обліку КВ №195000, який відповідно до Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" повинен проходити повірку кожні 4 роки, але зі сторони Позивача це проігноровано. Тому відповідно до пункту 8 частини 2 та частини 6 розділу IV Правил №190 вважається, що позивач протягом 30 днів користувався централізованим водопостачанням шляхом самовільного приєднання до систем централізованого питного водопостачання, що є підставою для розрахунку витрат спожитої позивачем води за пропускною спроможністю водопровідного вводу при швидкості руху води в ній 0,7 м/с та дією її повним перерізом цілодобово або з урахуванням графіка подачі води, що за розрахунком відповідача за 30 днів становить 364,62 м3. У зв`язку з викладеним за серпень 2021 року Відповідач нарахував Позивачу плату за послугу з централізованого водопостачання в сумі 7029,79 грн і з урахуванням наявності станом на 01.08.2021 переплати Позивачем за цю послугу в сумі 49,20 грн виставив Позивачу рахунок на оплату послуги з водопостачання за серпень 2021 року в сумі 6980,59 грн.
25.          11 листопада 2021 року працівник Відповідача опломбував той самий лічильник води КВ 1,5 №195000, встановлений в колодязі домоволодіння Позивача, про що був складений акт про опломбування засобу вимірювальної техніки від 11.11.2021.
26.          Позивач не заперечує, що станом на серпень 2021 року лічильник КВ-1,5 за №195000 був не повірений.
Позиція Верховного Суду
27.          Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги.
28.          При цьому Верховний Суд не приймає до уваги аргументи скаржника, які зводяться виключно до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій і не стосуються неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках, передбачених частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зокрема пунктом 1 наведеної норми, на який посилається Відповідач при зверненні з касаційною скаргою.
29.          Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України однією з підстав касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
30.          Отже, для касаційного перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
31.          Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Тобто на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом.
32.          Проаналізувавши зміст судових рішень, на які посилається Відповідача у касаційній скарзі (з урахуванням заяви про поновлення строків на касаційне оскарження, яка по суті є заявою про усунення недоліків касаційної скарги), Верховний Суд вважає безпідставними його доводи про те, що суд апеляційної інстанції застосував норми права (зокрема пункти 9, 29, 30, 32 Правилу №630) без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03.04.2020 у справі №815/5329/16, від 29.04.2020 у справі №521/6670/18, з огляду на таке.
33.          Так, постановою від 03.04.2020 у справі №815/5329/16 Верховний Суд скасував судові рішення попередніх інстанцій, прийнявши нову постанову, якою відмовив у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про накладання на позивача штрафу на підставі статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів". Верховний Суд дійшов висновку, що в діях позивача міститься склад правопорушення, визначений диспозиціями пунктів 4, 7 статті 23 зазначеного Закону, а спірна постанова є правомірною та скасована судами попередніх інстанцій помилково з огляду на те, що обов`язок проведення періодичної повірки та відповідальність за своєчасність її проведення покладається виключно на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо і водопостачання, водночас, оскільки позивач є монополістом із водопостачання та водовідведення в місті Одесі, його дії, пов`язані з обмеженням або припиненням водопостачання та водовідведення, суперечать Закону України "Про природні монополії".
34.          Постановою від 29.04.2020 у справі №521/6670/18 Верховний Суд скасував судові рішення попередніх інстанцій, позов задовольнив частково, визнавши дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" філія "Інфоксводоканал" із нарахування боргу незаконними, зобов`язавши відповідача здійснити перерахунок нарахованої оплати послуг із водопостачання і водовідведення за показаннями лічильника, встановленого у відповідній квартирі, а в решті позовних вимог відмовив. Верховний Суд визнав помилковим висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову через те, що спірна заборгованість за водопостачання холодної води і водовідведення виникла в позивача (споживача) у зв`язку з нарахуванням йому плати за послуги згідно з діючими нормативами споживання, а не за показаннями засобу обліку холодної води. При цьому Верховний Суд наголосив, що непроведення відповідачем як виконавцем періодичної повірки засобу обліку води не є підставою для неврахування його показників, адже забезпечення провадження повірки є обов`язком виконавця послуг і невиконання ним такого обов`язку не повинно мати негативних наслідків для споживача. 
35.          З викладеного вбачається, що викладені в зазначених постановах Верховного Суду висновки щодо застосування норм права, зокрема положень Правил №630, стосуються питань правомірності дій виконавця послуг із водопостачання та водовідведення щодо нарахування споживачеві плати за послуги згідно з нормативами споживання без урахування показань засобів обліку (у справі №521/6670/18) та щодо обмеження та припинення водопостачання і водовідведення (у справі 815/5329/16) у зв`язку з нездійсненням своєчасної повірки відповідних засобів обліку води, які не є подібними до питань правозастосування у справі, що розглядається. Відповідно, наведені в касаційній скарзі цитати із вказаних постанов стосовно покладення саме на виконавця відповідних послуг обов`язку проведення періодичної повірки засобів обліку та відповідальність за своєчасність її проведення по суті є викладенням висновків судів, які стосуються встановлених під час розгляду відповідних справ фактичних обставин, що формують зміст правовідносин, та їх оцінки в межах дискреційних повноважень судів.
36.          Водночас перелічені постанови Верховного Суду не містять висновків про застосування положень Правил №630 щодо нарахування оплати послуг централізованого водопостачання згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці за час здійснення повірки засобів обліку води, зокрема у випадку передання засобів обліку на повірку за ініціативою споживача. Також у зазначених постановах Верховного Суду відсутні висновки щодо застосування в наведеному випадку приписів пункту 6 розділу ІV Правил №190, який визначає порядок розрахунку витрат води в разі самовільного приєднання до систем централізованого питного водопостачання та/або централізованого водовідведення. 
37.          Отже, доводи Відповідача про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених у зазначених в касаційній скарзі та заяві про усунення недоліків постановах Верховного Суду, не знайшли свого підтвердження, адже вони стосуються правовідносин, які не є подібними, що є підставою для закриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства "ВодГео" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 та рішення Господарського суду Черкаської області від 22.03.2022 у справі №925/473/21(703/3502/21). 
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    В. Картере

Судді                                                                                                 О. Банасько

                                                                                                               В. Пєсков