ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2520/20          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Басай О.В.

ПОСТАНОВА
Іменем України

01 листопада 2022 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Коротких А.Ю., 
          Федотова І.В.,
за участю секретаря с/з           Грисюк Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області   про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.10.2019 №002353304, №0002403304, №0002393304, №0002383304;
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2019 №0002373304;
- визнати протиправним та скасувати рішення від 07.10.2019 №0002363304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 позов задоволено.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані рішення та вимога є правомірними.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач з 27.01.2004 зареєстрований фізичною особою-підприємцем та є платником податку на додану вартість з 12.02.2004.
Наказом ГУ ДФС у Київській області від 02.08.2019 №1607 "Про проведення документальної планової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )", на підставі пункту 77.1. статті 77 Податкового кодексу України (далі - ПК), пункту 2 частини першої статті 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", відповідно до затвердженого ДФС України плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік, було наказано провести документальну планову виїзну перевірку позивача, тривалістю 10 календарних днів, за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018 з метою дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства (том 1 а.с. 25).
На підставі вказаного наказу, ГУ ДФС у Київській області було оформлено повідомлення від 02.08.2019 №388/10-36-13-03 про початок проведення з 13.08.2019 документальної планової виїзної перевірки позивача.
Наказом ГУ ДФС у Київській області від 27.08.2019 №1742, на підставі абзацу 2 пункту 82.1. статті 82 Податкового кодексу України, строк проведення перевірки Позивача було продовжено з 28.08.2019 на 5 робочих днів.
За результатами перевірки ГУ ДПС у Київській області складено акт від 10.09.2019 №54/10-36-33-04/2674810611, яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, а саме:
- пункту 167.1. статті 167, пункту 177.2. статті 177 ПК, в частині заниження суми чистого доходу з період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 2 361 815,25 грн без ПДВ, в т.ч. за 2017 рік в сумі 22243,08 грн без ПДВ та за 2018 рік в сумі 2339572,17 грн без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 425126,74 грн, в т.ч. за 2017 рік в сумі 4003,75 грн та 2018 рік в сумі 421122,99 грн;
- пункту 2 частини першої статті 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в частині заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 2 361 815,25 грн, в т.ч. за 2017 рік в сумі 22243,08 грн та за 2018 рік в сумі 2339572,17 грн (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в сумі 572523,14 грн, в тому числі за 2017 рік - 22243,08 грн та за 2018 рік - 550280,06 грн), що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, а який нараховується єдиний внесок в сумі 125955,12 грн, в т.ч. за 2017 рік в сумі 4893,48 грн та за 2018 рік в сумі 121061,64 грн;
- пункту 187.1. статті 187, пунктів 198.1., 198.5., 198.6. статті 198 ПК, в частині заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 352 210,00 грн та завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду в сумі 21 241,00 грн;
- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК, в частині заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 2 361 815,25 грн без ПДВ, в т.ч. за 2017 рік в сумі 22243,08 грн без ПДВ та за 2018 рік в сумі 2339572,17 грн без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 35427,23 грн, в т.ч. за 2017 рік в сумі 333,65 грн та за 2018 рік в сумі 35093,58 грн.
Не погоджуючись з наведеними в акті висновками, позивач подав відповідачу заперечення.
Відповідачем на підставі висновків акта перевірки прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення:
- від 07.10.2019 №0002353304, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доході фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 637 690,12 грн, у т.ч. за податковими зобов`язаннями - 425126,74 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 212563,38 грн;
- від 07.10.2019 №0002393304, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 440262,50 грн, у т.ч. за податковими зобов`язаннями - 352210,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 88052,50 грн;
- від 07.10.2019 №0002403304, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується з фізичної особи за результатами річного декларування на загальну суму 53140,85 грн, у т.ч. за податковими зобов`язаннями - 35427,23 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 17713,62 грн;
- від 07.10.2019 №0002383304, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 21241,00 грн 
Також, відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2019 №Ф-0002373304, якою визначено, що станом на 07.10.2019 заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 125 955,12 грн та, відповідно, прийнято рішення від 07.10.2019 №0002363304 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 13084,86 грн.
За результатами адміністративного оскарження, рішенням про залишення скарги без розгляду від 29.11.2019 №11280/6/99-00-08-06-01 Державна податкова служба України залишила без розгляд скаргу позивача в частині оскарження вимоги від 07.10.2019 №Ф-0002373304 та рішення від 07.10.2019 №0002363304, у зв`язку з пропущенням 10-денного строку для подання скарги. Рішенням про результати розгляду скарги від 20.12.2019 №13921/6/99-00-08-05-04 Державна податкова служба України залишила без змін оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Не погодившись з такими рішеннями та вимогою, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що первинними документами підтверджується купівля позивачем ТМЦ, їх реалізація та використання. Відповідачем не наведено обставин (з посиланням на досліджені під час перевірки первинні документи), за яких він дійшов висновку про наявність розбіжностей в обсягах ТМЦ зазначених позивачем та виявлених в ході перевірки. Відповідачем протиправно зменшено Позивачу задекларовані витрати та завищено оподатковуваний дохід за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, що призвело до донарахування останньому податкових зобов`язань з податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, ЄСВ та військового збору.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 185.1 статті 185 ПК об`єктом оподаткування (податком на додану вартість) є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Згідно пункту 187.1 статті 187 ПК датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.10 ПК передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пунктів 198.1, 198.2 статті 198 ПК до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленню пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 162.1.1 статті 162 ПК платником податку (на доходи фізичних осіб) є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Згідно пункту 163.1.1 статті 163 ПК об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
За змістом пункту 164.1 статті 164 ПК базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.
Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.
Пунктом 164.1.3 статті 164 ПК загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 ПК тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 162.1 статті 162 ПК платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Підпунктом 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Оскаржувані рішення та вимога ґрунтуються на висновку відповідача про те, що позивачем у податковому обліку безпідставно враховані суми на придбання ТМЦ, які станом на 31.12.2018 не реалізовані та не використані у виробництві продукції, що призвело до завищення витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, а також податкового кредиту.
Свою позицію відповідач мотивує тим, що враховуючи дані інвентаризації ТМЦ від 31.12.2016 та інформацію щодо придбаних/реалізованих ТМЦ за період до 31.12.2018, то дані здійсненої інвентаризації ТМЦ від 31.12.2018 свідчать про нестачу ТМЦ, відомості про реалізацію яких у цей період відсутні. При цьому, відповідач наголошує на тому, що документів щодо реалізації відповідних обсягів ТМЦ до перевірки надано позивачем не було.
Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно з актом інвентаризації ТМЦ на 31.12.2016 обліковується, зокрема: штанга гідравлічна 18 м в кількості 2 одиниць вартістю 28666,67 грн; штанга гідравлічна 21 м в кількості 4 одиниці вартістю 59733,33 грн; штанга для обприскувача 21 м з гідравлічним поршнем в кількості 1 одиниця вартістю 155203,07 грн; штанга для обприскувача 24 м з гідравлічним поршнем в кількості 1 одиниця вартістю 158241,33 грн; штанга для обприскувача 28 м з гідравлічним поршнем в кількості 1 одиниця вартістю 187396,83 грн.
Відповідно до зведеної таблиці придбання товарів за період 2017-2018 роки, ним було придбано: штанги 21 м в кількості 45 одиниць; штанги 24 м в кількості 55 одиниць; штанги 28 м в кількості 3 одиниць; штанги 18 м в кількості 39 одиниць; контролер BRAVO180 в кількості 59 одиниць. Факти придбання вказаних ТМЦ відповідачем не заперечується.
Водночас згідно з актом інвентаризації ТМЦ на 31.12.2018 обліковується, зокрема: контролер BRAVO180 у кількості 1 одиниця вартістю 28913,20 грн; комп`ютер BRAVO400S SELETRON у кількості 2 одиниці вартістю 472317,06 грн; штанга 21 м в кількості 3 одиниці вартістю 81249,99 грн; штанга для обприскувача 24 м з гідравлічним поршнем в кількості 1 одиниця вартістю 166671,16 грн.
Відповідач вказує, що доказів реалізації згаданих ТМЦ до перевірки надано не було, проте відомості щодо інвентаризації на 31.12.2018 свідчать про їх відсутність у відповідній кількості. У зв`язку із викладеним, відповідач дійшов висновку, що за відсутності доказів протилежного, згадана різниця обсягів ТМЦ використана позивачем не у власній господарській діяльності, а тому він не має права на формування відповідних витрат та податкового кредиту.
Водночас, як встановив суд першої інстанції, відповідно до зведеної таблиці реалізації товарів за період 2017-2018 роки, позивачем було реалізовано: штанги 21 м в кількості 47 одиниць; штанги 24 м в кількості 55 одиниць; штанги 28 м в кількості 4одиниці; штанги 18 м в кількості 41одиниця; контролера BRAVO180 в кількості 58 одиниць. Вказані операції реалізації відповідних ТМЦ підтверджуються видатковими накладними; договорами купівлі-продажу; актами надання послуг.
Таким чином, наведеним первинними документами підтверджується купівля ТМЦ, їх реалізація та використання, а також залишок відповідних ТМЦ позивача, що відображений у акті інвентаризації на 31.12.2018.
Щодо посилань на ненадання позивачем документів щодо використання (реалізації) ТМЦ у власній господарській діяльності у спірний період, то колегія суддів звертає увагу на таке.
Згідно пункту 1.13 акту перевірки, перевіряючими використовувалися первинні документи за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 суцільним порядком. Звертаючись до суду із позовом, позивач звертав увагу на те, що всі необхідні документи були надані податковому органу. Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що встановивши спірну нестачу ТМЦ відповідач запитував у позивача документи щодо реалізації цих ТМЦ та складав акти про ненадання таких документів.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У зв`язку із наведеним, колегія суддів дійшла висновку, що під час проведення перевірки у відповідача були наявні первинні документи, що свідчили про використання позивачем спірних обсягів ТМЦ у власній господарській діяльності. У суду відсутні підстави вважати, що під час проведення перевірки позивач діяв недобросовісно, допускав зловживань у виконанні своїх обов`язків чи законних вимог посадових осіб контролюючого органу.
Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача не було правових підстав для зменшення позивачу витрат від здійснення господарської діяльності та податкового кредиту, а відтак і визначення позивачу грошових зобов`язань та нарахування штрафних санкцій згідно оскаржуваних рішень та вимоги є неправомірним.
Посилання скаржника на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду в частині оскарження вимоги від 07.10.2019 №Ф-0002373304 та рішення від 07.10.2019 №0002363304, колегія суддів відхиляє, оскільки шестимісячний строк позивачем дотриманий, а застосування у даному випадку тримісячного строку звернення до адміністративного суду є безпідставним з огляду на те, що процедура адміністративного оскарження фактично не реалізована, відповідна скарга позивача не була розглянута та залишена без розгляду у зв`язку із пропуском строку її подання.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          А.Ю. Коротких

Суддя          І.В. Федотов 

Повний текст постанови складений 07.11.2022.