П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
03 жовтня 2022 року                                                                                              м. Київ
 
Справа №757/36515/21-ц
Провадження № 22-ц/824/7950/2022
 
            Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                        судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                        секретаря: Карпенка В.Р.
                                   
учасники справи:
позивач                                 ОСОБА_1 ,
відповідач                             Акціонерне товариство «Українська залізниця»,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що належать від підприємства, відшкодування моральної шкоди,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
Історія справи
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що належать від підприємства, відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що з 26 грудня 2005 року ОСОБА_1 працював на Державному підприємстві «Донецька залізниця». З 01 березня 2017 року на підставі наказу від 20 березня 2017 року № 154 виробничого підрозділу «Іловайська колійна машинна станція» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» позивачу було підвищено оклад на 25 відсотків Особової картки працівника форми № П-2.
З 20 березня 2017 року згідно з наказами від 17 березня 2017 року № 236/ДНД та від 17 березня 2017 року № 19/ІОЦ було встановлено простій працівника виробничого підрозділу «Іловайська колійна машинна станція» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіонально філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» по причинам не залежним від працівників.
17 липня 2017 року на підставі наказу від 10 липня 2017 року ?№ 9680/ДН/ос позивач був звільнений у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
В день звільнення позивачу було видано трудову книжку, однак не виплачена заборгованість із заробітної плати відповідно до розрахунку в тому числі грошова компенсація за невикористану відпустку в сумі 10862,93 грн. 
Зазначені дії відповідача є порушенням вимог статті 47 та частини першої статті 116 КЗпП України, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6797,25 грн.
Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем трудового законодавства, позивач знаходився в тяжкому фінансовому стані, не мав можливості для гідного існування, зазнавав моральних страждань. 
ОСОБА_1 просив стягнути із АТ «Укрзалізниця» на свою користь заборгованість із заробітної плати в тому числі нараховану, але не виплачену грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 10 862,93 грн, середній заробіток за період затримки 
з 17 липня 2017 року до 12 лютого 2021 року в розмірі 190 875,67 грн та донарахувати по день фактичного розрахунку, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати на користь позивача стягнути компенсацію у розмірі 6 797,25 грн та донарахувати по день фактичного розрахунку.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 липня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
 
            Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 
2021 року, з урахуванням ухвали Печерського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2021 року про виправлення описки, позовні вимоги  ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що належать від підприємства, відшкодування моральної шкоди задоволено.
Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 заборгованість із заробітної плати за в сумі 10 862,93 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 190 875,67 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 6 797,25 грн. 
Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 
2 085,00 грн.
            Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що під час звільнення позивача, відповідачем не було проведено повного розрахунку, не виплачено належні позивачку кошти при звільненні, а саме грошові кошти за не використану відпустку у сумі 10 862,93 грн. При цьому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 190 875,67 грн.
            Ухвалою печерського районного суду міста Києва від 24 травня 2022 року відмовлено АТ «Укрзалізниця» у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року.
 
            Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
 
            03 червня 2022 року представник АТ «Укрзалізниця» - Пинзіна Ю. О. через електронну пошту подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати заочнерішення Печерського районного суду міста Києва від 20вересня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
            Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв?язку із відсутністю первинних документів на структурному підрозділі «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати здійснити неможливо. Унеможливлення виконання заявником обов?язків, передбачених статями 47, 83, 115 та 116 КЗпП України, а саме: в день звільнення кожному працівникові видати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин, а саме актами тероризму на території міста Донецьк та Донецької області, що є обставинами, які не залежать від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичайний невідворотній характер та є підставою для звільнення заявника від відповідальності.
 
Рух апеляційної скарги та матеріалів справи
 
            Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 03 червня 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 червня 2022 року витребувано з Печерського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 757/36516/21-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що належать від підприємства, відшкодування моральної шкоди.
29 червня 2022 року матеріали цивільної справи № 757/36516/21-ц надійшли до Київського апеляційного суду.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця» на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що належать від підприємства, відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року справу призначено до розгляду в судове засідання з викликом учасників справи. 
 
Доводи інших учасників справи
 
            Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
 
Позиція Київського апеляційного суду
 
            В судове засіданні позивач ОСОБА_1 та відповідач АТ «Укрзалізниця» не з`явилися, про день та ча розгляду справи представник позивача ОСОБА_3 та відповідач АТ «Укрзалізниця» повідомлялися належним чином.
            За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.
Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволення з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи
 
            Встановлено, що ОСОБА_1 працював на Державному підприємстві «Донецька залізниця» та 17 липня 2017 року звільнений з посади у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
Наказом № 236/ДНД та № 19/ІОЦ начальника дирекції структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» встановлено початок простою по причинам, незалежних від робітників з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекцію. В зазначених наказах зазначалось, що на час простою за час простою розраховувати 2/3 ставки встановленої працівникові розряду (окладу) за час простою згідно графіку роботи.
Відповідно до пункту 2 Статуту АТ «Укрзалізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 735 АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Відповідно до статті 7 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства загального користування» АТ «Укрзалізниця» повністю відповідає за зобов`язаннями, які передбачені Галузевою угодою між Укрзалізницею та профспілками щодо підприємств залізничного транспорту, до укладення нової відповідної угоди.
 
17 липня 2017 року на підставі наказу від 10 липня 2017 року ?№ 9680/ДН/ос позивач був звільнений у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.
У день звільнення ОСОБА_1 з роботи йому видано трудову книжку, але не виплачено заборгованість із заробітної плати.
Відповідно до наданих позивачу відповідачем розрахунків заробітної плати, які відповідають нормам статті 110 КЗпП України у розмірі 27 952,61 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 липня 2017 року до 12 лютого 2021 року в сумі 292 134 грн, та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням їх виплати в сумі 6 797,25 грн.
Як стверджує позивач, по теперішній час суми, що йому належать, відповідачем не виплачені.
Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 
2018 року № 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно АТ «Укрзалізниця», засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку. Із 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно АТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі на території Донецької області, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів про затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початком дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання АТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території Донецької області, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.
 
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною четвертоюстатті 43 Конституції України передбачено право 
на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. 
Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється 
на засадах змагальності сторін.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті12, частинами першою, шостою статті81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Згідно положень статей115,116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України 
від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017, у зв`язку із насильницьким захопленням українських підприємств, розташованих на території окремих районів Донецької та Луганської областей та усвідомленням зростання загроз економічній і енергетичній безпеці України, спровокованих свідомими діями терористів, тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського «Комплексу заходів» від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, було припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.
Вказані обставини, а також втрата зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», відсутність передачі з непідконтрольної території первинних документів, які є підставою бухгалтерського обліку господарських операцій, у тому числі, призвело до припинення нарахування заробітної плати працівникам підприємств.
Сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Укрзалізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11 квітня 
2019 року у справі № 408/2445/17-ц.
 
Згідно зі статтею 10 Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 вказано, що зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсацію за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.
                  Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.
Згідно зі статтею 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.
У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі №266/4637/18 (провадження №61-7583св19) вказано, що «встановивши, що у трудових правовідносинах між позивачем та відповідачем з 20 березня 2017 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати, у зв`язку з чим правильно відмовив у задоволенні позову».
 
Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у місті Донецьк.
У пункті 7 розділу VI вказаного висновку зазначено, що втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників, оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості ПАТ «Українська залізниця» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно з статями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.
Отже, встановлено, що у трудових правовідносинах, які склалися між позивачем та відповідачем АТ «Українська залізниця» з 20 березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких відповідача об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників.
А відтак, колегія суддів вважає, що невиконання відповідачем обов`язків передбачених статями 47, 83, 115 та 116 КЗпП України відбулось не з вини ПАТ «Українська залізниця», а були викликані обставинами непереборної сили, які встановлені висновком Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року.
Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2, оскільки він є належним доказом, який засвідчує відсутність вини відповідача у невиплаті заробітної плати.
При цьому, позивачем не надано належних доказів на підтвердження його позовних вимог.
А відтак, підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що належать від підприємства колегія суддів не вбачає.
 
Такий висновок узгоджуються із висновками Верховного Суду у постановах 
від 02 березня 2020 року у справі № 233/4474/19, від 23 березня 2020 року у справі 
№ 369/28/19, від 03 серпня 2020 року у справі № 266/6853/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 757/6109/19, від 07 грудня 2020 року у справі № 227/1462/19, від 21 грудня 
2020 року у справі № 242/6386/18, від 18 січня 2021 року у справі № 757/47699/19, 
від 20 січня 2021 року у справі № 236/3742/18, від 03 лютого 2021 року у справі 
№ 639/3491/18, від 06 жовтня 2021 року у справі № 757/47700/19, від 24 січня 2022 року у справі № 236/985/19 та від 21 червня 2022 року у справі № 757/9865/20щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
 
Щодо моральної шкоди
 
Відповідно до статті 2371 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Оскільки колегія судів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що належать від підприємства у зва?язку із відсутністю порушенням відповідачем обов`язків передбачених статями 47, 83, 115 та 116 КЗпП України, підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди немає.
 
Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги
 
Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).
Зважаючи на те, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, що призвело до ухвалення неправильного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 
2021 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Щодо судових витрат
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та розглядом справи у суду першої інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про відмову у позові, судові витрати понесені АТ «Укрзалізниця» в розмірі 3128,50 грн. за подання апеляційної скарги слід стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрзалізниця».
Керуючись ст.ст. 141, 268, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - задовольнити.
Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що належать від підприємства, відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 3128,50 грн. понесених судових витрат за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                     А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                  О.І. Шкоріна