Постанова                                      
Іменем України                                 
 
07 грудня 2022 року
м. Київ
 
справа № 212/6877/20
провадження № 61-4779св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
відповідач - акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,-  товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - адвоката Мартинової Наталії Юріївни на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року у складі судді Дехта Р. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., 
Зубакової В. П., Остапенко В. О.,

ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 звернулися до суду з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (далі - АТ Криворіжгаз), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» (далі - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут»), про визнання незаконними дій щодо збільшення норми використання природного газу та визнання права споживачів на забезпечення та встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до пункту 1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 ,642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор газорозподільної мережі (далі - Оператор ГРМ) направляє споживачеві інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплату рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Доказом факту приєднання всіх споживачів до Типового договору вважають щомісячне споживання ними природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. Позивачі зазначали, що права та обов`язки споживачів виникли з однієї підстави та що предметом цього спору є однорідні права та обов`язки.
Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV Ціна, порядок обліку та оплати природного газу , розділом V Права та обов`язки споживача та розділом VІ Права і обов`язки постачальника. Зміст Типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2500, передбачає, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними.
Вказують, що сумлінно виконуючи всі умови даного договору, споживачі регулярно оплачували послуги за договором в терміни, визначені в рахунках. Жодної заборгованості не мають.
В листопаді 2016 року їм стало відомо, що для них АТ Криворіжгаз в односторонньому порядку в період з 01 жовтня 2016 року по теперішній час нараховує в об`ємі використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу.
Відповідно до пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС визначення фактичного об`єму спожитого газу за об`єктом побутових споживачів будинку, які використовують газ тільки для приготування їжі та не забезпечені приладами обліку газу, визначається за нормами споживання.
Таким чином, згідно із Законом України Про забезпечення комерційного обліку природного газу, Кодексу ГРС, Типового договору, побутовим споживачам - побутовим споживачам природного газу, що проживають в будинку, які не забезпечені приладами обліку газу, для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по їх квартирах, на межі балансової належності, якою є територіально відокремлюючі стіни даних квартир, AT Криворіжгаз (Оператор ГРМ) повинно встановити квартирні лічильники газу, а в разі відмови від встановлення квартирних лічильників газу припинити газопостачання.
Оскільки позивачі як побутові споживачі за договором розподілу природного газу не забезпечені індивідуальними лічильниками газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання відповідно до пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС.
Вважають, що дії AT Криворіжгаз щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , вчиненні з порушенням положень Закону України Про забезпечення комерційного обліку природного газу, Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу.
Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності відносно будинку не складався, а тому точка обліку була невизначена. За таких обставин, не маючи точки обліку, тобто вихідних даних для розрахунку проекту, працівники АТ Криворіжгаз не могли розробити проект та не мали права здійснювати монтаж загальнобудинкового приладу обліку.
З огляду на вказане просили:
- визнати незаконними дії АТ Криворіжгаз щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати АТ Криворіжгаз демонтувати загальнобудинковий вузол обліку газу, визнати неказонним режим нарахування об`ємів споживання природного газу;
- визнати незаконним встановлений відповідачем режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу;
- зобов`язати відповідача поновити режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників;
- визнати право споживачів на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок відповідача; 
- визнати, що відповідач зобов`язаний за свій рахунок у термін до 01 січня 2021 року здійснити встановлення в їхніх квартирах індивідуальних газових лічильників як побутовим споживачам.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано незаконними дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_2 .
Відмовлено у визнанні незаконним встановленого АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Відмовлено у задоволенні позовних вимог про зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» з 01 листопада 2016 року поновити для побутових споживачів природного газу АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.
Визнано право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за побутовими споживачами природного газу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Визнано, що відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу», АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» зобов`язано було за свій рахунок в строк до 01 січня 2023 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позов в частині визнання незаконними дій АТ Криворіжгаз щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для побутових споживачів природного газу у будинку та визнання за кожним з позивачів, як за побутовими споживачами природного газу, права на забезпечення індивідуальними лічильниками газу за рахунок відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами.
Дії відповідача АТ Криворіжгаз щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам у вказаному будинку є незаконними та вчинені з порушенням положень Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу.
Також суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на момент ухвалення рішення по даній справі відбулась зміна терміну встановлення таких лічильників для вказаної категорії осіб, у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання АТ Криворіжгаз за свій рахунок здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників саме у термін до 01 січня 
2021 року, слід відмовити.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним режиму нарахування об`ємів споживання природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу та зобов`язання відповідача поновити режим нарахування природного газу до встановлених Кабінетом Міністрів України норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильником, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі належними та допустимими доказами не довели, що відповідач нараховує об`єм спожитого газу за даними загальнобудинкового прибору обліку газу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 задоволено частково.
Апеляційну скаргу АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» залишено без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним встановленого АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу та зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» з 01 листопада 2016 року поновити для побутових споживачів природного газу АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким вказані позовні вимоги задоволено.
Визнано незаконним встановлений АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу відповідно до показань загальнобудинкового лічильника газу для побутових споживачів природного газу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Зобов`язано АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» 
з 01 жовтня 2016 року поновити позивачам: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 режим нарахування об`ємів спожитого природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенню у разі відсутності газових лічильників.
У задоволенні позовних вимог про зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» демонтувати загальнобудинковий вузол обліку газу на будинку АДРЕСА_1 відмовлено.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року в частині розміру судового збору, стягнутого з відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи Криворіжгаз» на користь держави змінено, збільшивши цей розмір з 35 313,60 грн до 
58 856,00 грн.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Апеляційний суд виходив з того, що оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення вимог позивачів буде відповідати державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачам індивідуального лічильника забезпечить оплату ними саме того об`єму газу, який ними спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.
Також апеляційний суд дійшов висновку, що незазначення судом першої інстанції мотивів відмови щодо позовної вимоги про демонтаж загальнобудинкового вузла обліку газу у будинку АДРЕСА_1 не призвело до невірного вирішення спору в цій частині, зокрема, оскільки вирішення питання про демонтування загальнобудинкового вузла обліку газу у цьому будинку буде стосуватись законних прав та інтересів інших споживачів, які мешкають у будинку, на якому встановлений спірний загальнобудинковий вузол обліку газу, відповідно до показників якого здійснюється розподіл газу.
Разом з тим, апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним режиму нарахування об`ємів споживання природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу та зобов`язання відповідача поновити режим нарахування природного газу до встановлених Кабінетом Міністрів України норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильником, оскільки законодавство передбачає два механізми визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників: за показаннями загальнобудинкового лічильника та за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.
Якщо з будь-яких причин установити загальнобудинковий лічильник природного газу у певний проміжок часу з дотриманням вимог чинного законодавства (зокрема, внаслідок відсутності згоди співвласників будинку) не виявляється можливим, то визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників має відбуватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.
З огляду на вказане вище у сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.
 
Також апеляційний суд відхилив доводи відповідача про те, що строк позовної давності закінчився 29 березня 2020 року, тоді як з позовом до суду позивачі звернулись лише 18 вересня 2020 року, тобто після закінчення загального строку позовної давності, оскільки порушення прав позивачів, як споживачів, є триваючими, а тому вони вправі звернутись до суду за захистом своїх прав у будь-який момент.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У травні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - адвоката Мартинової Н. Ю. на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 
2022 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 29 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - адвокат Мартинова Н. Ю., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення в частині задоволених позовних вимог та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 212/5836/17, провадження № 14-11цс21, від 15 грудня 2021 року у справі № 208/8579/18, провадження № 61-5674св20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Як на підставу касаційного оскарження заявник також посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права, оскільки суд необґрунтовано відхилив клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, клопотання про відкладення розгляду справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми статті 257 ЦК України, оскільки загальнобудинковий лічильник газу було встановлено і опломбовано 
29 березня 2017 року, тому строк позовної давності з вимогою щодо визнання незаконним його встановлення закінчився 29 березня 2020 року, про що зазначав відповідач, проте судами при відмові у застосуванні строків позовної давності не зазначено норму матеріального чи процесуального права, яка підлягала застосуванню у зазначених правовідносинах. 
 
Вважає, що триваюче правопорушення стосується лише відносин публічно-правового характеру.
 
Також зазначає, що на виконання вимог чинного законодавства ним було замовлено робочий проект встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу на житловий будинок та направлено на адресу ОСББ «Заріччя,45» акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, проте судом апеляційної інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання АТ Криворіжгаз про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, чим було порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття неправомірного рішення, оскільки факт укладання чи неукладання акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності так і не був встановлений під час розгляду справи судами попередніх інстанцій.
 
Також не погоджується з відмовою апеляційного суду у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи.
 
У липні 2022 року до Верховного Суду надійшло клопотання представника АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - адвоката 
Мартинової Н. Ю.про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яке мотивовано відсутністю висновку Верховного Суду щодо питань застосування у подібних правовідносинах статей 257, 266 ЦК України в частині висновку суду, а саме: чи є можливим застосування статей 257 ЦК України при виконанні оператором газорозподільних систем вимог Кодексу ГРМ щодо встановлення загальнобудинкового ВОГ та відсутністю заперечень співвласників багатоквартирного будинку протягом трьох років з моменту встановлення загальнобудинкового ВОГ та чи є момент встановлення будинкового лічильника газу триваючим правопорушенням.
 
Також просив передати вказану справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу (уточнення) висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі 
№ 212/5836/17 (провадження №14-11цс21), та для забезпечення розвитку права і формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У серпні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому третя особа ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» просив касаційну скаргу задовольнити, посилаючись на те, що при винесенні рішення судом апеляційної інстанції застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме не враховано постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 
2021 року у справі №212/5836/17, постанову Верховного Суду по справі 
№ 208/8579/18 від 15 грудня 2021 року, що призвело до неправильного ухвалення рішення по справі.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачі по справі є або власниками, або зареєстровані та проживають у будинку АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з газопостачання за вказаною адресою.
Відповідно до постанови НКРЕКП № 1274 від 16 квітня 2015 року про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ АТ Криворіжгаз видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривого Рогу (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривому Розі) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз».
Відповідач протягом 2011-2017 років приймав від НАК «Нафтогаз України» природний газ та здійснював його постачання до будинку АДРЕСА_1 , тобто кожен із позивачів є споживачем природного газу, який постачається до їх квартир, розташованих у будинку АДРЕСА_1 .
У березні 2017 року, згідно наданої відповідачем інформації ПАТ «Криворіжгаз», на теперішній час акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», встановило на будинку АДРЕСА_1 загальнобудинковий вузол обліку газу, у зв`язку з чим позивачам в односторонньому порядку почали нараховувати об`єми використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку.
Спір між сторонами виник з приводу неправомірного встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на будинок АДРЕСА_1 та зміну відповідачем в односторонньому порядку режиму нарахування природного газу побутовим споживачам.
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;  4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та постанова апеляційного суду є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.
Частково задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій керувалися правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року в справі № 212/5836/17 (провадження 
№ 14-11цс21), та виходили з того, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати, діяв з порушенням вимог законодавства.
Оскільки відповідачем самостійно (в односторонньому порядку) встановлено загальнобудинковий вузол обліку (лічильник) природного газу у будинку АДРЕСА_1 , суди обґрунтовано визнали такі дії відповідача неправомірними.
Також враховуючи, оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення індивідуального лічильника газу позивачам, які проживають у квартирах, де газ використовується тільки для приготування їжі.
Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закон України № 1875-IV волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.
Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суди правильно керувалися частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Саме на ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», покладений обов`язок з встановлення лічильників газу у строк до 01 січня 2023 року і відповідач повинен вживати заходів щодо залучення джерел фінансування цих робіт, а покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.
Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі 
№ 214/2435/17 (касаційне провадження № 14-347цс18), від якої Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав відступати у постанові 
від 26 жовтня 2021 року в справі № 212/5836/17 (касаційне провадження 
№ 14-11цс21).
З огляду на вказане доводи касаційної скарги щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі №212/5836/17 та 
від 15 грудня 2021 року у справі №208/8579/18 є безпідставними.
Також висновки судів попередніх інстанцій відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2021 року у справі 
№ 212/7239/17 (провадження № 61-22891св19), від 21 січня 2022 року у справі № 211/37/19 (провадження № 61-1798св20) та від 13 вересня 
2022 року у справі № 214/2365/18 (провадження № 61-20477св19).
Щодо доводів касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 257 ЦК України.
Відповідно до вимог статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
У касаційній скарзі заявник посилається на те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що порушення прав позивачів є триваючим, оскільки триваюче правопорушення стосується лише відносин публічно-правового характеру. Тому вважав, що оскільки загальнобудинковий лічильник газу було встановлено і опломбовано 29 березня 2017 року, тому строк позовної давності з вимогою щодо визнання незаконним його встановлення закінчився 29 березня 2020 року, проте позивачі звернулися до суду з цим позовом лише у вересні 2020 року.
 
Також посилався на відсутність висновку Верховного Суду щодо питань застосування у подібних правовідносинах статей 257, 266 ЦК України в частині висновку суду, а саме: чи є можливим застосування статей 257 ЦК України при виконанні оператором газорозподільних систем вимог Кодексу ГРМ щодо встановлення загальнобудинкового ВОГ та відсутністю заперечень співвласників багатоквартирного будинку протягом 3 років з моменту встановлення загальнобудинкового ВОГ та чи є момент встановлення будинкового лічильника газу триваючим правопорушенням. 
 
Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає вказані доводи касаційної скарги необґрунтованими і безпідставними, оскільки згідно сталої практики Верховного Суду, зокрема і за справами, де відповідачем є АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», встановлено, що спірні правовідносини є триваючими.
Зокрема, вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 червня 2020 року в справі № 212/7490/17-ц (провадження 
№ 61-1511св19), від 23 листопада 2020 року у справі № 212/3482/18, 
від 18 листопада 2020 року у справі № 212/4456/19, від 15 грудня 2021 року у справі 
№ 212/8756/19 (провадження № 61-5873св20), від 12 січня 2022 року у справі № № 212/2311/19 (провадження № 61-526св20).
Колегія суддів суду касаційної інстанції не вбачає підстав для відступу від вказаної правової позиції, тому доводи касаційної скарги, що позивачами пропущено строк позовної давності щодо звернення до суду з вказаним позовом, є помилковим.
Щодо незалучення до участі у справі третьої особи
У касаційній скарзі заявник зазначає, що на виконання вимог чинного законодавства ним було замовлено робочий проект встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу на житловий будинок та направлено на адресу ОСББ «Заріччя, 45» акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, проте судом апеляційної інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання АТ Криворіжгаз про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСББ «Заріччя, 45», чим було порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття неправомірного рішення, оскільки факт укладання чи неукладання акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності так і не був встановлений під час розгляду справи судами попередніх інстанцій.
Відповідно до частини першої статті 41 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
На суд покладено обов`язок визначити суб`єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі.
Кожен учасник справ позовного провадження має свій унікальний правовий статус, обумовлений характером його юридичного інтересу, який, у свою чергу, безпосередньо залежить від того, чи є ця особа учасником спірних матеріальних правовідносин, що є предметом судового розгляду. Таким чином, процесуальний статус особи безпосередньо залежить від правового статусу цієї особи у матеріальних правовідносинах і впливає на ту процесуальну функцію, яку виконує конкретний процесуальний суб`єкт.
Суть інституту третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, полягає в тому, що його застосування слугує процесуальним забезпеченням права регресу, а умова, що за законом третя особа залучається чи вступає у справу на стороні позивача чи відповідача, передбачає, що участь у процесі третьої особи випливає із тих правовідносин, які пов`язують її з однією зі сторін у процесі.
Судове рішення повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків особи, яка не брала участі у справі, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є така особа, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на відміну від сторін та третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, не є учасниками спірних матеріальних правовідносин, що є предметом судового розгляду, а отже, рішення суду може на них вплинути побічно у зв`язку з наявністю преюдиційного зв`язку між матеріальними правовідносинами, що є предметом судового розгляду, та іншими матеріальними правовідносинами, учасниками яких є одна зі сторін спору і третя особа.
Стосовно наявності у суду права на залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стадії апеляційного провадження, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що суд апеляційної інстанції на стадії підготовки справи до апеляційного розгляду, виявивши порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які виразилися, зокрема, у незалученні до участі у справі особи, якщо суд прийняв рішення про її права, свободи, інтереси та обов`язки, може залучити до участі у справі таку особу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. При цьому обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення є, зокрема, прийняття судом першої інстанції рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
Апеляційним судом відмовлено у залученні ОСББ «Зарічч,45» до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, оскільки на стадії апеляційного перегляду справи таке залучення було можливе на стадії підготовки справи до апеляційного розгляду, тоді як заява подана вже після відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду.
Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком апеляційного суду та зазначає, що суд першої інстанції не приймав рішення про права, свободи, інтереси та обов`язкиОСББ «Заріччя, 45», у зв`язку із чим у апеляційного суду були відсутні підстави для його залучення до участі у справі в якості третьої особи.
Щодо відмови у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи від 17 травня 2022 року.
17 травня 2022 року від відповідача на електронну адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, що пов`язано з наявністю активний бойових дій на території України, факти обстрілів ворожими силами об`єктів транспортної та іншої інфраструктури Дніпропетровщини, Київщини та інших регіонів країни, щоденні випадки загрози ракетно-бомбових ударів, що свідчить про наявність істотної загрози для життя і здоров`я представників АТ «Криворіжгаз» під час їх переміщення до приміщення суду для прийняття участі в судовому засіданні. 
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивачів та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «ОГС «Криворіжгаз» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року, розгляд справи призначено на 27 жовтня 2021 року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року задоволено клопотання АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» та зупинено апеляційне провадження у даній цивільній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного суду цивільної справи № 212/5836/17.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року було поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду 
на 15 березня 2022 року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача Мартинової Н. Ю. про відкладення розгляду справи у зв`язку з проведенням воєнних дій на території України та відкладено розгляд справи на 17 травня 2022 року.
З огляду на вказане, зважаючи на відкладення судового засідання, призначеного на 15 березня 2022 року, саме за клопотаннями сторони відповідача, враховуючи, що на день розгляду даної справи на території Дніпропетровської області не велося активних бойових дій, а також враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони відповідача.
Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
З огляду на сталу практику Верховного Суду щодо вирішення спірних правовідносин, колегія суддів суду касаційної інстанції не вбачає підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Згідно з частиною п`ятою статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Наведені в касаційній скарзі аргументи для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду в розумінні приписів статті 403 ЦПК України, не є тими обставинами, які містять виключну правову проблему та мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а тому у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.
Крім того, підстав для ініціювання відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 212/5836/17 (провадження №14-11цс21), колегія суддів не вбачає.
Інші доводи касаційної скарги є безпідставними, так як зводяться до особистої незгоди заявника із оскаржуваними судовими рішеннями, що не може бути підставою для їх скасування, а також зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування законузабезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед закономта правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (Проніна проти України, № 63566/00, 
§ 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав.
Виходячи з меж доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та постанова апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої  статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - адвоката Мартинової Наталії Юріївни залишити без задоволення.
 
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року в частині, яка не скасована апеляційним судом, та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 
2022 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович