Номер провадження: 22-ц/813/7214/22 
Справа № 521/3213/21
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.12.2022                                                                                        м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого - Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,        
учасники справи: 
позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України,
відповідач - ОСОБА_1 , 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 травня 2022 року у складі судді Сегеди О.М., 
в с т а н о в и в:
У березні 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення завданої шкоди в порядку регресу у розмірі 21 811,95 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.06.2017 о 12 годині 10 хвилин у м. Одесі з вини ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Hyundai Sonata», державний номерний знак НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджений транспортний засіб «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Вина відповідача підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2018 року. На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, заподіяна ним шкода, спричинена внаслідок ДТП, не була відшкодована потерпілій особі, у зв`язку з чим власник пошкодженого автомобіля, з метою отримання відшкодування, звернувся до МТСБУ з відповідною заявою про виплату відшкодування. Згідно звіту №1562/17 від 13.07.2017, вартість відновлювального ремонту, транспортному засобу «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 21 141,95 грн. У зв`язку із настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 13.03.2018 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 21 141,95 грн. Крім того, МТСБУ були понесені додаткові витрати по встановленню розміру збитку в сумі 670,00 грн. 
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.04.2021 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 21 141,95 грн, витрати по встановленню розміру збитку в розмірі 670 грн та судові витрати.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2021 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.04.2021.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.04.2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 21 141,95 грн, витрати по встановленню розміру збитку в розмірі 670 грн та судові витрати.
Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 07.05.2022 засобами електронного зв`язку апелянт повідомив суд про те, що із запровадженням на всій території України військового стану та продовженням його до 24.05.2022, він був вимушений вивезти свою дружину із дітьми за межі України, у зв`язку з чим звернувся до суду із проханням відкласти судове засідання, яке було призначено на 10.05.2022 та призначити його після 15.05.2022, що підтверджується відповідним клопотанням, втім суд розглянув справу та вказав про належне його сповіщення. Крім того, суд задовольнив заяву про виклик свідка в судове засідання, який міг надати суду відомості, щодо обставин ДТП, яке мало місце 10.06.2017, але не зробив нічого щодо виклику свідка до суду та його допиту в судовому засіданні. Суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивач надав суду відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги, але йому про відповідь на відзив нічого не відомо. Судом було порушено право змагальності сторін, що передбачено ст.12 ЦПК України. Апелянт зазначив, що не погоджується із твердженнями суду про те, що згідно постанови Приморського районного суду від 24.01.2018 (справа №522/11044/17)  ОСОБА_1  визнано винними в скоєнні ДТП, яке мало місце 10.06.2017. Проте, в матеріалах адміністративної справи №522/11044/17 не міститься жодних обставин про те, що його вина доведена. Постановою від 24.01.2018 провадження у справі №522/11044/17 було закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, інших обставин справи не зазначено. Процесуальний принцип про те, що закриття справи за строком давності звільняє від відповідальності, але залишає статус - правопорушника, у даному випадку (стосовно нього) не може бути застосований, бо на час закриття справи він таким не був, адже не існує постанови, яка буквальне визнає його винуватцем заподіяної шкоди.
Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.
Встановлено, що 10 червня 2017 року о 12 годині 10 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Hyundai Sonata», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Ніжинській, 58, що в Приморському районі в м. Одесі, при виїзді на не з круговим рухом, не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п. 16.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2018 року провадження у вказаній справі було закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 6, 148).
З матеріалів справи вбачається, що автомобіль «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , належить на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 (а.с. 38).
Судом встановлено, що 12 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП (а.с. 7).
15 лютого 2018 року ОСОБА_3 звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, додавши до неї усі необхідні документи (а.с. 36).
Згідно звіту №1562/17 від 13 липня 2017 року, складеного ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит», вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 10 червня 2017 року, становить 21414,95 грн. (а.с. 12-18).
Вказаний звіт сторонами не оскаржувався.
Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахована не була і останній добровільно не відшкодував потерпілій особі, матеріальну шкоду, яка була спричинена останньому в результаті ДТП (а.с. 11).
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми в розмірі 21141,95 грн., перейшло право вимоги, яке потерпіла особа, на підставі ст. ст. 1187, 1188 ЦК України, мала би до відповідача ОСОБА_1 .
Такий висновок суду відповідає обставинам справи, ґрунтується на законі.
Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії завдавача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
При цьому, вина у завданні шкоди згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.
Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі N 522/11610/15-ц (провадження N 61-13624св18), в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року в справі N 344/9572/16-ц (провадження N 61-17552св18), в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі N 345/4614/16-ц (провадження N 61-31818св18) та інших.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2Правил дорожнього руху України).
За правилами статті 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у Моторному (транспортному) страховому бюро України є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями Моторного (транспортного) страхового бюро України є зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. 
Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункт 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). 
Пунктом 41.4 статті 41 Закону передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин події, за якими може бути проведена регламентна виплата.
Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених в пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. 
Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 
Судом вірно встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахована не була і останній добровільно не відшкодував потерпілій особі, матеріальну шкоду, яка була спричинена останньому в результаті ДТП.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092. 
Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. 
Отже, суд обґрунтовано при вирішенні питання щодо розміру фактично заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, приймає до уваги вище вказаний звіт №1562/17 від 13 липня 2017 року.
12 березня 2017 року МТСБУ було винесено наказ №2255 про відшкодування шкоди ОСОБА_3 з фонду захисту потерпілих.
13 березня 2018 року МТСБУ сплатило ОСОБА_3 суму коштів в розмірі 21141,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням №902578 від 13 березня 2018 року. 
Враховуючи, що законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених Моторним (транспортним) страховим бюро України на відшкодування шкоди особі, потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді, в порядку регресу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення з ОСОБА_1 суми страхового відшкодування у розмірі 21 141,95 грн. та збитків у розмірі 670 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що підстави для відшкодування відсутні, оскільки не доведена вина до уваги не приймаються, оскільки закриття провадження у справі через сплив строку притягнення до відповідальності не є реабілітуючою підставою. 
У постанові від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16 Верховний Суд зробив висновок, що закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 у справі №927/623/18, від 10 квітня 2019 у справі №335/8507/16-ц та в багатьох інших.
Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з сумою відшкодування підставою скасування рішення суду бути не можуть, оскільки висновки можуть бути спростовані висновком експерта, таких письмових доказів не надано, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 травня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: 

Судді: