ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

22 листопада 2022 року                                                            м. Чернівці
справа № 724/891/22
провадження 22-ц/822/871/22
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів Вдадичана А.І., Лисака І.Н.
секретар Скрипка С.В. 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 19 вересня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Позов обгрунтовано наступним. 04 жовтня 2016 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, який зареєстрований в Хотинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 69, який згідно рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 07.09.2020 року розірвано.
Під час шлюбу у них з відповідачкою ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , яка проживає разом з відповідачкою.
10 серпня 2020 року Хотинським районним судом винесено судовий наказ про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання доньки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 03 серпня 2020 року до її повноліття.
Посилався на те, що заявлена в судовому наказі сума аліментів є для нього надто великою, оскільки він ніде не працює, що підтверджується Витягом із наказу Міністерства оборони України від 07.06.2021 року № 153, згідно якого його звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27 травня 2021 року № 30-РС у запас за пунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту та наразі не може знайти собі постійне місце роботи.
Вважав, що для забезпечення потреб доньки доцільним є зменшити розмір аліментів з 1/4 частини до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, враховуючи, що він ніде не працює та наразі не може знайти собі постійне місце роботи та відповідно, немає змоги платити таку суму.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі судового наказу Хотинського районного суду Чернівецької області від 10.08.2020 року, з 1/4 частини до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням  Хотинського районного суду Чернівецької області від 19 вересня 2022 року в задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати рішення  Хотинського районного суду Чернівецької області від 19 вересня 2022 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_1  в апеляційній скарзі зазнає, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
До матеріалів справи відповідачка ОСОБА_4 додала довідку ЛКК №65 відповідно до якої, дитина хворіє та потребує домашнього догляду, про що йому не було відомо, бо дочка є здоровою, що ставить під сумнів отримання даного доказу, який є недостовірним та недопустимим доказом. Вказує на те, що наразі він ніде не працює, отже змінився його матеріальний стан, що відповідно до положень ст.192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів.
Вважає, що для забезпечення потреб доньки доцільним є зменшити розмір аліментів з 1/4 частини до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом 
Судом встановлено, що 04 жовтня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, який зареєстрований в Хотинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 69.
Згідно рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 07.09.2020 року шлюб розірвано, що підтверджується копією відповідного рішення доданого до матеріалів справи.
Як встановлено судом, під час шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 .
Згідно судового наказу від 10 серпня 2020 року (справа № 724/1132/20) з позивача стягуються аліменти на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з 03 серпня 2020 року та до повноліття дитини.
Згідно розрахунку заборгованості за № 20375 від 02.09.2022 року розмір заборгованості боржника станом на 01.09.2022 року по виплаті аліментів згідно судового наказу № 724/1132/20 від 10.08.2020 року з липня 2021 року по серпень 2022 року - складає 28394,41 грн. 

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:  1) керує ходом судового процесу;  2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;  3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;  4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;  5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.  Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.  Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказане рішення суду першої інстанції вимогам закону відповідає в повній мірі.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
В силу ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до положень ст. ст. 181, 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Зі змісту ст.ст. 181, 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. При цьому, значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення так і у бік покращення.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано доказів суттєвої зміни його матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. 
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір аліментів, які стягуються згідно судового наказу від 10 серпня 2020 року (справа № 724/1132/20) з позивача ОСОБА_1 відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач не має постійного місця роботи, та в останнього, як він зазначає, погіршився матеріальний стан, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. 
Будь-яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано. 
Відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатен  забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і малолітньої дитини. Крім того, колегія суддів наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду викладеним у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що були зазначені в позові та яким дана оцінка судом першої інстанції.
Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, суд 
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 19 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів.         

Головуючий                                               І.Б. Перепелюк 
Судді:                                                       А.І. Владичан
І.Н Лисак