П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 листопада 2022 р.	м. Одеса	Справа № 400/1729/21	

Суддя в суді І інстанції Мороз А.О.
Рішення суду І інстанції прийнято у м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 червня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області, а саме: 
- скасування рішення від 25 вересня 2020 року № 886/03.20-Р про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язання призначити та виплачувати пенсію з урахуванням стажу роботи з 01 січня 2004 року по 01 лютого 2012 року, а також періоду з 01 березня 2019 року по 30 липня 2020 року, починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 28 липня 2020 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 червня 2022 року задоволено позовні вимоги.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про необхідність призначення позивачу пенсії по віку, так як позивач не має необхідної кількості страхового стажу, визначеного ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, зазначені позивачем періоди страхового стажу, отримані ним на території інших країн, не можуть враховуватись у загальний трудовий стаж позивача, так як вони не підтверджені необхідними документами.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 16 вересня 2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області рішення № 886/03.20-р від 25 вересня 2020 року відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, визначеного ч. 1 ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
З рішення № 886/03.20-р від 25 вересня 2020 року вбачається, що пенсійним органом при обчислені страхового стажу позивача не враховано періоди роботи на підприємствах, розташованих в Російській Федерації.
Не погоджуючись з правомірністю отриманого рішення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком з`ясування обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як позивач має необхідну кількість страхового стажу для призначення пенсії за віком, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.
Так, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 1 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року (далі Угода), трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. 
Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області від 25 вересня 2020 року № 886/03.20-Р.
Так, зазначеним рішенням відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, так як позивач не має необхідної кількості страхового стажу, визначеного ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В даному випадку, пенсійним органом не включено до страхового стажу позивача періоди роботи на підприємствах, розташованих в Російській Федерації.
Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у межах доводів та вимог апеляційної скарги пенсійного органу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. 
В свою чергу, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
При цьому, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи письмових трудових договорів, застосовується тільки в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні записи про роботу особи на підприємстві внаслідок неможливості одержання від підприємства довідки чи відповідних документів про стаж роботи.
Проте, в наявній у матеріалах копії трудової книжки позивача містяться записи про роботу позивача у спірні періоди. 
Крім того, позивачем для підтвердження наявних у трудовій книжці записів  надано наступні довідки: № 03-40/979 від 27 червня 2007 року, що видана ФГУП «Фирма «Атомтехєнерго»; № 7706-03/1169 від 16 грудня 2011 року, що видана ЗАТ «Атомстройєкспорт»; № 007/04-03/370 від 22 серпня 2012 року, що видана ЗАТ «Атомстройєкспорт»; № 07-03-18/58 від 23 липня 2020 року, що видана АТ «Атомтехєнерго».
Щодо доводів пенсійного органу про відсутність доказів сплати позивачем страхових внесків за спірні періоди роботи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що чинними міжнародними угодами визначено взаємне зарахування стажу роботи набутого у країні учасниці Угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця. 
В даному випадку, сам факт офіційного працевлаштування позивача підтверджується записами в трудовій книжці та відповідними довідками, а тому весь офіційно набутий трудовий стаж позивача на території РФ підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність технічної описки у довідці № 007/04-03/370 від 22 серпня 2012 року, а також факт закордонних відряджень позивача, жодним чином не спростовують наявність у позивача стажу роботи на вищезазначених підприємствах.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції не допущено порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи, а як наслідок прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст.308, 311, 316, 321, 322, 325,329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 червня 2022 року - залишити без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги - покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
       Судді	    	Єщенко О.В.    Крусян А.В.