Постанова
Іменем України
11 листопада 2022 року
м. Київ
справа № 394/486/21
провадження № 61-8182св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Лан»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2022 року у складі судді Запорожець О. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 липня 2022 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Єгорової С. М., Черненка В. В.,
ВСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» (далі - ПСП «Лан») про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення та скасування державної реєстрації.
Позов мотивований тим, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 13 грудня 2018 року Кіровоградською філією державного підприємства «СЕТАМ» було зареєстровано право оренди за ПСП «Лан». 
Згідно з копією договору оренди земельної ділянки від 20 липня 2006 року, наданого  відділом Новоархангельського району Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, останній укладено між позивачем та відповідачем на строк 25 років. 
Позивач зазначила, що оригінал зазначеного договору знаходиться в матеріалах справи № 394/82/21 Новоархангельського районного суду Кіровоградської області. 
ОСОБА_1 вказує, що підписи, зазначені у договорі у графі «орендодавець» та в акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі, їй не належать, а тому такий договір в силу вимог закону є нікчемним. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд: зобов`язати ПСП «Лан» повернути їй земельну ділянку площею 5,0347 га, кадастровий номер 3523655100:02:000:2090; скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 20 червня 2006 року з кадастровим номером 3523655100:02:000:2090, укладеного між нею та відповідачем; скасувати запис про інше речове право номер 29466535 від 13 грудня 2018 року державного реєстратора Кіровоградської філії державного підприємства «СЕТАМ» Бойченка О. О., внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44632938 від 15 грудня 2018 року.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2022 року позов задоволено.
Зобов`язано приватне ПСП «Лан» негайно, після набранням рішенням законної сили, повернути у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 5,0347 га, кадастровий номер 3523655100:02:000:2090, яка розташована на території Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області.
Скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного 20 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та ПСП «Лан».
Скасовано запис про інше речове право № 29466535 від 13 грудня 2018 року державного реєстратора Кіровоградської філії державного підприємства «СЕТАМ» Бойченка О. О., внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44632938 від 15 грудня 2018 року.
Стягнуто з ПСП «Лан» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 908 грн, витрати понесені на правничу допомогу у сумі 5 000 грн та витрати понесені при проведенні експертизи у сумі 2 259,24 грн, а всього стягнуто 8 167,24 грн. 
Не погодившись з зазначеним рішенням, ПСП «Лан» подало апеляційну скаргу.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 19 липня 2022 року апеляційну скаргу ПСП «Лан» залишено без задоволення. Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2022 року залишено без змін.
Рішення місцевого суду, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що ОСОБА_1 спірного договору оренди землі не підписувала, а тому не було її фактичного волевиявлення на укладення правочину.
Суди, встановивши, що спірний договір позивачем не підписувався, зазначили, що такий договір не є укладеним, а відтак задовольнили позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення та скасування державної реєстрації.
Також в судових рішеннях вказано, що зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Отже, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Крім того, суди зазначили, що вимога ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки також підлягає задоволенню.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у серпні 2022 року, ПСП «Лан»  просило рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду скасувати й передати справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 4 частини другої 
статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме зазначає, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункти 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України) як на підставу оскарження судових рішень. 
Так, в касаційній скарзі зазначено, що місцевий суд необґрунтовано відхилив клопотання представника відповідача про проведення повторної судово?почеркознавчої експертизи, яке мотивоване неповнотою проведення експертного дослідження. 
Також заявник посилається на безпідставне неврахування апеляційним судом додаткових пояснень до апеляційної скарги, зокрема, рецензії від 17 травня 2022 року на висновок експерта від 22 грудня 2021 року, та необґрунтовану відмову у задоволенні клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи по справі.
Доводи інших учасників справи
У вересні 2022 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить відхилити доводи заявника через їх необґрунтованість, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Провадження у суді касаційної інстанції
Касаційна скарга ПСП «Лан» подана до Верховного Суду у серпні 2022 року.
Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи. Зупинено виконання рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2022 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
19 вересня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи
Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,0347 га, кадастровий номер 3523655100:02:000:2090, яка розташована на території Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області, що підтверджується копією витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22 жовтня 2019 року № НВ-3510081842019 (т.1, а.с.15-20).
20 липня 2006 року між ПСП «Лан» та від імені ОСОБА_1 було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки терміном на 25 років, який зареєстрований у Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філія Центру державного земельного кадастру (далі - Новоархангельський відділ КРФ ЦДЗК) 02 листопада 2006 року за № 314 (а.с.9-14).
Згідно з копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 лютого 2020 року № 199898144 убачається, що 13 грудня 2018 року державним реєстратором Кіровоградської філії державного підприємства «СЕТАМ» Бойченком О. О. внесено запис про інше речове право № 29466535 на підставі договору оренди землі № 314, виданого 02 листопада 2006 року Новоархангельським відділом КРФ ЦДЗК (т.1 а.с.21-22).
Відповідно до копії висновку від 29 червня 2021 року № 8 науково?дослідної лабораторії експертних досліджень приватного підприємства «Агенція 007» підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані у:
- договорі оренди земельної ділянки від 20 липня 2006 року, укладеному між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ПСП «Лан», зареєстрованому 02 листопада 2006 року у Новоархангельському відділі КРФ ЦДЗК за № 314, в графах: «Орендодавець», «Орендар»;
- акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 02 листопада 2006 року, який є додатком № 1 до договору оренди земельної ділянки від 20 липня 2006 року, укладеному між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем  ПСП «Лан», зареєстрованому 02 листопада 2006 року у Новоархангельському відділі КРФ ЦДЗК за № 314, в графі «Земельну ділянку передав»;
- акті визначення меж земельної ділянки в натурі від 02 листопада 2006 року, який є додатком № 2 до договору оренди земельної ділянки від 20 липня 2006 року, укладеному між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ПСП «Лан», зареєстрованому 02 листопада 2006 року у Новоархангельському відділі КРФ ЦДЗК за № 314 в графі «орендодавець», виконані не ОСОБА_1 , а іншою, однією й тією ж особою, з наслідуванням підпису ОСОБА_1 (т.1, а.с.29-46).
За клопотанням сторони позивача ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2021 року у даній цивільній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу.
Згідно з висновком експерта Державного науково-дослідного експертно?криміналістичного центру МВС України від 22 грудня 2021 року № СЕ?19-21/27942-ПЧ підписи від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» та у графі «Орендар» у договорі оренди земельної ділянки, укладеному 20 липня 2006 року між ОСОБА_1 та ПСП «Лан», зареєстрованому у Новоархангельському відділі КРФ ЦДЗК 02 листопада 2006 року за № 314, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Земельну ділянку передав» Додатку № 1 «Акт Про передачу та прийом земельної ділянки в натурі» до договору оренди земельної ділянки, укладеному 20 липня 2006 року між ОСОБА_1 та ПСП «Лан», зареєстрованому у Новоархангельському відділі КРФ ЦДЗК 02 листопада 2006 року за № 314, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» у Додатку № 2 «Акт визначення меж земельної ділянки в натурі» до договору оренди земельної ділянки, укладеному 20 липня 2006 року між ОСОБА_1 та ПСП «Лан», зареєстрованому у Новоархангельському відділі КРФ ЦДЗК 02 листопада 2006 року за № 314, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (т.1 а.с.98-109).
Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується 
з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне. 
Згідно з положенням частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України).
Права власників земельних ділянок передбачені статтею 90 ЗК України, зокрема, власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.
Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічне визначення містить в статті першій Закону України «Про оренду землі».
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення спірного договору оренди від 20 липня 2006 року, сторонами якого вказані сторони по справі, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (частина перша статті 207 ЦК України, тут і далі у редакції, чинній на час укладення спірного договору).
Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Аналогічний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).
Відсутність підпису учасника правочину на договорі вказує на відсутність його волевиявлення на вчинення правочину. За таких умов договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні правовідносини.
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі.
За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).
У разі ж, якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Позивач обґрунтовує свої вимоги тією обставиною, що вона не укладала з відповідачем договір оренди землі від 20 липня 2006 року, а підпис від її імені на договорі виконала не вона, а інша особа. На підтвердження цієї обставини позивач надала до суду копію висновку спеціаліста за результатами проведення почеркознавчого дослідження від 29 червня 2021 року № 8, в якому зазначено, що підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані у договорі оренди земельної ділянки від 20 липня 2006 року, акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 02 листопада 2006 року та акті визначення меж земельної ділянки в натурі від 02 листопада 2006 року виконані не ОСОБА_1 , а іншою, однією й тією ж особою, з наслідуванням підпису ОСОБА_1 .
Крім того, за клопотанням сторони позивача ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2021 року у даній цивільній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу.
Згідно з висновком експерта Державного науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України від 22 грудня 2021 року № СЕ 19?21/27942-ПЧ підписи від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» та у графі «Орендар» у спірному договорі оренди земельної ділянки виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Земельну ділянку передав» Додатку № 1 «Акт Про передачу та прийом земельної ділянки в натурі» до спірного договору оренди земельної ділянки виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» у Додатку № 2 «Акт визначення меж земельної ділянки в натурі» до спірного договору оренди земельної ділянки виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (т.1 а.с.98-109).
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, встановивши, що спірний договір позивачем не підписувався, а відтак відсутні підстави вважати, що такий договір є укладеним, суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок щодо необхідності усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення, у відповідності до вимог статті 391 ЦК України, та скасування державної реєстрації для реального відновлення порушеного права позивача.
Ефективним способом захисту та таким, що забезпечує реальне відновлення порушеного права у випадку реєстрації неукладеного між сторонами договору оренди є усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном шляхом скасування державної реєстрації.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 у справі №125/702/17 (провадження №61-48842св18), від 01 грудня 2021 року у справі № 656/239/18 (провадження № 61-1429св21), від 05 квітня 2022 року у справі № 143/1441/18 (провадження № 61-15510св21).
Щодо доводів касаційної скарги про те, що місцевий суд необґрунтовано відхилив клопотання представника відповідача про проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи, колегія суддів зазначає таке.
Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).
Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою -якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.
За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.
Статтею 113 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об'єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер.
Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб.
Наявні в матеріалах справи докази, зокрема, висновок спеціаліста від 29 червня 2021 року № 8 науково дослідної лабораторії експертних досліджень ПП «Агенція 007» про проведення почеркознавчого дослідження та висновок експерта Державного науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України від 22 грудня 2021 року № СЕ 19-21/27942-ПЧ свідчать про те, що підписи від імені ОСОБА_1 , вчинені на спірному договорі оренди земельної ділянки, додатках та актах до нього, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Отже, місцевий суд мотивовано відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про проведення у справі повторної судово?почеркознавчої експертизи, зазначивши, зокрема, що відсутні підстави вважати висновок експерта від 22 грудня 2021 року № СЕ 19-21/27942-ПЧ необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, оскільки проводився на підставі відповідних експериментальних, вільних та умовно-вільних зразків підпису позивача.
Крім того, в касаційній скарзі ПСП «Лан» вказує на безпідставну відмову апеляційним судом у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи.
Колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції мотивовано відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи, зазначивши, що своєю ухвалою від 19 серпня 2021 року суд першої інстанції вже призначав у даній справі почеркознавчу експертизу. Інших клопотань про призначення додаткової або повторної почеркознавчої експертизи сторона відповідача під час апеляційного перегляду справи не заявляла.
Також варто зауважити, що, відмовляючи у задоволенні клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи суд першої інстанції правильно зазначив в своїй ухвалі від 18 лютого 2022 року, що представник відповідача не заперечував проти призначення почеркознавчої експертизи відповідній експертній установі. 
Таким чином, доводи касаційної скарги, які є подібними доводам апеляційної скарги, мотивована відповідь на які надана судом апеляційної інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Переглянувши у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які є подібними доводам апеляційної скарги, мотивована відповідь на які надана судом апеляційної інстанції, та  перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, з урахуванням відсутності повноважень у суду касаційної інстанції встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення є достатньо мотивованими.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» залишити без задоволення.
Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          І. М. Фаловська
                                                                                                                        С. Ю. Мартєв
                                                                                                                        В. В. Сердюк