ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2022 року	Львів	Справа № 260/4558/21 пров. № А/857/10940/22	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                     Хобор Р.Б.,
суддів                                                                          Бруновської З.М., Шавеля Р.М.
з участю секретаря судового засідання                         Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року, ухвалене суддею Скраль Т.В. у м. Ужгороді о 13 год 58 хв., у справі № 260/4558/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області та Головного управління ДПС у Закарпатській області про скасування вимоги,
                                                            В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд скасувати вимогу про сплату боргу форми «Ф» № 152620-52 від 27 травня 2019 року в сумі 181851,94 грн.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що податкова вимога прийнята відповідно до норм Податкового кодексу, оскільки визначені позивачу податкові зобов`язання є узгодженими.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що суд першої інстанції, при розгляді його позовної заяви по суті, в порушення норм як матеріального, так і процесуального права, не досліджував факт виникнення податкового боргу, а тому і правомірність його формування відповідачем.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що, у період з 18 березня 2019 року по 19 березня 2019 року, відповідач провів документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого у 2016 році від ПАТ «ВіЕс БАНК» доходу (додаткове благо).
За результатами перевірки відповідач склав акт № 247/07-16-13-05/2561302738 від 25 березня 2019 року, в якому документальною позаплановою перевіркою встановлено наступні порушення:
- пп.16.1.3 п.16.1 ст. 16, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.168.1.3. п.168.1 ст.168, пп. «в» п.176.1 ст. 176, п.179.1 ст. 179 Податкового кодексу України - неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік;
- пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163. ст.163, пп.164.1.1 п.164.1, пп.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.168.1.3 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, внаслідок чого, нараховано 110 812,52 грн. податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік із суми доходу, отриманого платником податку як додаткове благо;
- пп.1.1, пп.1.2, пп.1.3, пп.1.4 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX, пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп. 163.1.1 п.163.1 ст.163, п.168.1.3. п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, внаслідок чого, перевіркою нараховано 9234,38 грн. військового збору за 2016 рік, з суми доходу, отриманого платником податку як додаткове благо.
На підставі акта перевірки відповідач 17.04.2019 року прийняв податкові повідомлення-рішення:
- № 0005171305 на підставі якого збільшив грошове зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 110 812,52 грн. та штрафні санкції на суму 27703,13 грн.;
- № 0005191305 на підставі якого збільшив грошове зобов`язання за платежем військовий збір на суму 9 234,38 грн. та 2 308,60 грн. штрафних санкцій;
- № 0005181305 на підставі якого застосував штрафні санкції у сумі 170 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.
Вказані податкові повідомлення-рішення позивач отримав 23.04.2019 року.
Після цього відповідач надіслав позивачу податкову вимогу від 27 травня 2019 року форми «Ф» № 152620-52 на суму податкового боргу 181 851,94 грн., яку позивач отримав 04 вересня 2021 року. 
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Відповідно до статті 57 пункту 57.3 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Згідно з п. п. 58.2, 58.3 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Апеляційний суд з`ясував, що податкові повідомлення-рішення від 17.04.2019 року № 0005171305, № 0005191305, № 0005181305 вручені позивачу 23.04.2019 року і позивач цього факту не заперечив.
Апеляційний суд також з`ясував, що вказані податкові повідомлення-рішення позивач не оскаржив.
Згідно з п. 14.1.175 ст.14 ПК України, податковим боргом вважається сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Сума грошового зобов`язання 181851,94 грн. є узгодженою і не сплаченою у встановлений ПК України строк, а отже є податковим боргом.
Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Відповідно до визначення терміну податкова вимога, яке дано у статті 14 ПК України, це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Суд першої інстанції встановив те, що податкова вимога форми «Ф» № 152620-52 від 27 травня 2019 року повторно направлена на адресу проживання позивача: АДРЕСА_1 , і отримана позивачем 04.09.2021 року.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується із позицією суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно сформував податкову вимогу від 27 травня 2019 року форми «Ф» № 152620-52 про погашення узгодженої суми податкового зобов`язання (податкового боргу).
При цьому, апеляційний суд зазначає, що оскарження податкової вимоги має свої межі дослідження в контексті спірних правовідносин, які не охоплюють дослідження правомірності визначення відповідачем податкових зобов`язань позивачу.
Зважаючи на це, апеляційний суд не досліджує доводи позивача про неправомірність визначення відповідачем податкових зобов`язань.
Таким чином у задоволенні позову необхідно відмовити.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                 П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року в справі № 260/4558/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повний текст постанови складений 29.09.2022 року