П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/19966/21	
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар - Цибульська Ю.М.,
за участю: представника апелянта – адвоката Врони А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від    08.07.2022  по справі  № 420/19966/21 за позовом    ОСОБА_1  до    Постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії, –

                                        ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просила:
-  визнати протиправною відмову відповідача у затвердженні актів про відключення окремих квартир і приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води ОСОБА_1 ;
-   зобов`язати відповідача розглянути питання про надання дозволу та надати позивачу дозвіл на відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що відмова в затвердженні актів про відключення окремих квартир і приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води є необґрунтованою та безпідставною, оскільки позивачем було виконано всі вимоги, дотримано всіх правил і норм та надано необхідні документи для розгляду і задоволення заяви про відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 від мереж ЦО та ГВП. Крім того, ОСОБА_1 є власником квартири і на власний розсуд може володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а встановлення індивідуального опалення в квартирі не суперечить чинному законодавству України.
Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 08 липня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж  централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання» № 4 від 22.11.2015 втратив чинність на підставі Наказу міністерства регіонального розвитку будівництва та ЖКГ України від 26.07.2019 № 169;
- судом першої інстанції не було взято до уваги обставини, викладені в позовній заяві щодо того, що на даний час, в квартирі позивачки, демонтовані опалювальні пристрої, шляхом відключення батарей від центрального стояка теплопостачання та влаштоване індивідуальне (автономне) опалення квартири, яке було здійснено за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжито заходів, щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки;
- суд першої інстанції не дослідив, що позивач надав на розгляд комісії усі документи, які передбачено положенням про Комісії при Приморській районній адміністрації, яке передбачає можливість відключення від ЦО та ГВП;
- не було враховано судом першої інстанції під час винесення постанови, те, що відповідачем все ж надавались дозволи на відключення квартир від внутрішньо будинкових мереж центрального опалення та гарячого водопостачання, однак Позивачу у наданні такого дозволу відмовлено.
-  суд першої інстанції у своєму рішенні вказав, однак не застосував норми вищих нормативно-правових актів, насамперед Конституції України та законів, що мають вищу юридичну силу перед Наказом № 169 , а також законодавства, відповідно до норм якого, статті Прикінцевих та перехідних положеннями Закона України  «Про житлово-комунальні послуги» створюють колізію у чинному законодавстві України щодо застосування різних норм до одних і тих же правовідносин;
  -  інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст позову.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування від 09.02.2010, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачишевою Г.Л. та зареєстрованим в реєстрі за № 289 (а. с.70).
Відповідно до актів-претензій № 31 від 11.01.2017, № 272 від 13.12.2018 температура повітря у квартирі АДРЕСА_2 складає 14-15 градусів тепла (а.с. 72-75).
06.09.2018 ОСОБА_1 звернулася до начальника ДУ №1 10 ОМІС із заявою щодо узгодження технічної можливості відключення її квартири від централізованого опалення та демонтаж центрального опалення зі складанням акту (а. с. 76).
За результатом розгляду вищезазначеної заяви та демонтажу центрального опалення в квартирі АДРЕСА_2 заступником голови ліквідаційної комісії було складено акт ( б/н та дати ) узгодження демонтажу центрального опалення, відповідно до якого за вказаною адресою проведено демонтаж центральної системи опалення і на даний момент у вказаній квартирі відсутня можливість та наявність обладнання для центрального опалення. Демонтаж центрального опалення узгоджений та проведений відповідно до норм законодавства, не перешкоджає опаленню інших квартир та підлягає зняттю з обліку цієї квартири з надання послуг по опаленню (а.с.77).
У жовтні 2020 року позивачка звернулася до Приморської райдержадміністрації м. Одеси із заявою щодо відключення її квартири від мереж центрального теплопостачання, проте відповідь на вказану заяву не отримала, а нарахування боргу з використання послуг центрального опалення було продовжено.
Крім того, позивачкю неодноразово направлялися електронні звернення до КП “ТМО” із проханням не нараховувати борг за користування центральним постачанням, оскільки вона не користується такими послугами, а квартира на рахунок якої зараховують борг відключена від центрального опалення.
Згідно актів-приписів № 13.08.6-09.90 від 14.09.2020, №13.08.6-07.42 від 15.09.2020, № 13.08.6-09.95 від 09.01.2021, № 13.08.6-07.06  КП “ТМП” ОСОБА_1 порушені умови п. 25 “Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення”, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 в частині порядку виконаних робіт по відключенню від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання в жилому домі. З питань відключення власнику квартири необхідно у відповідності з умовами наказу № 4 від 22.11.2005 Мінбудархітектури, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09.12.2005 року №1478/11758 звернутися до комісії місцевого органу самоуправління. В актах зазначено про необхідність позивачу виконати роботи по відновленню теплопостачання квартири (а.с. 86-89).  
Листом № С-1906/2,3,4 ел від 15.09.2021Приморська районна адміністрація Одеської міської ради повідомила позивачу, що на підставі Наказу міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 року № 169 (власники квартир мають право відокремити свою квартиру від центрального опалення та гарячого водопостачання, якщо не менш як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена від ЦО та ГВП; у будинку за адресою: АДРЕСА_3 всього 17 квартир, з них мають центральне опалення – 13, відокремлені від ЦО-4 квартири), з урахуванням заборгованості перед КП “Теплопостачання міста Одеси” і факту самочинного демонтажу системи центрального опалення в квартирі, колегіальним рішенням комісії відмовлено в оформленні дозвільних документів на відключення від центрального опалення квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 92).
Позивачка не погодилася з правомірністю відмови їй в оформленні дозвільних документів на відключення від центрального опалення квартири та звернулася до суду з цим позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у Комісії не було підстав для задоволення заяви позивача, оскільки Порядок № 169 (дублюючи положення Закону України “Про житлово-комунальні послуги”), передбачає, що таке відключення можливе лише у тому разі, якщо на день набрання чинності Законом України “Про житлово-комунальні послуги” не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від систем централізованого опалення та постачання гарячої води.
Отже, суд першої інстанції, враховуючи висновки Верховного Суду в постанові від 03.07.2020 у справі № 234/15728/17, дійшов висновку, що суб`єкт владних повноважень - відповідач, відмовляючи у наданні дозволу на відключення квартири позивача від мережі централізованого опалення діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, Порядку № 169.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно статті 7 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, споживач має право, в тому числі: 1) одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; 4) на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; 5) на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; 8) на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у встановленому законодавством порядку; 9) складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт; 12) у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.
Згідно пункту  6 частини  2 статті  4, пункту  12 частини 1 статті  7 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, належать, зокрема, встановлення порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися      від      систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.
Відповідно частини 1 статті  24 Закону України “Про теплопостачання” споживач теплової енергії має право, зокрема на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.
До того ж , відповідно пункту  39 “Правил користування тепловою енергією”, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, споживач має право, зокрема, вибирати теплопостачальну організацію, а також відмовитися від послуг теплопостачальної організації, про що попереджає письмово теплопостачальну організацію в строк, передбачений договором.
Одночасно, пунктом 30 “Правил користування тепловою енергією” передбачена можливість теплопостачальній організації частково або повністю припиняти постачання теплової енергії споживачеві.
Відповідно підпунктів 24, 25, 26 “Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення”, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 
Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. 
Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України “Про теплопостачання” схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
На виконання приписів пункту 25 вказаних Правил, наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09.12.2005 за №1478/11758, затверджено “Порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, яким визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку (секції, під`їзду) або його окремих приміщень при відмові споживачів від послуг централізованого опалення та постачання гарячої води”.
Надалі цей наказ втратив чинність згідно з пунктом 2 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 №169 “Про затвердження Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води”, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.08.2019 за № 982/33953, який визначає процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України “Про житлово-комунальні послуги”.
Згідно пункту 4 Розділу І Порядку № 169 орган місцевого самоврядування створює своїм рішенням та затверджує склад постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Орган місцевого самоврядування розглядає звернення про відключення від ЦО та/або ГВП у строк, визначений Законом України “Про звернення громадян”.
Комісія є консультативно-дорадчим органом органу місцевого самоврядування, основним завданням якого є розгляд питань щодо відключення споживачів від ЦО та/або ГВП.
Засідання Комісії відбуваються не рідше ніж один раз на місяць. Рішення Комісії оформлюється протоколом протягом п`яти робочих днів із дня проведення засідання Комісії та має рекомендаційний характер.
Відповідно пункту 7 “Прикінцевих та перехідних положень” Закону України “Про житлово-комунальні послуги” від 9 листопада   2017 року № 2189-VIII, що діє з 10.12.2017 року (після прийняття спірної відмови) у багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності цим Законом не менш як половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право виключно за власним рішенням у встановленому порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.
Розділом IIІ Порядку № 169 визначено порядок відокремлення (відключення) власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від ЦО та ГВП.
Так, власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України “Про житлово-комунальні послуги” не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.
Інформація про перелік багатоквартирних будинків, у яких не менше ніж половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, розміщується на офіційних веб-сайтах органів місцевого самоврядування, виконавців відповідних комунальних послуг.
Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення.
Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд Комісії, яка на найближчому засіданні розглядає заяву про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП.
Аналізуючи вищенаведені норми права суд першої інстанції слушно зауважив, що, і Законом України “Про житлово-комунальні послуги”  (пункт 7 Прикінцевих та перехідних положень), і Порядком №169 визначено, що власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України “Про житлово-комунальні послуги” не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.
Саме наявність цієї обставини, а саме: відключення не менше як половини квартир та нежитлових приміщень від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, є і повинна бути визначальною для відповідача при прийнятті оскарженого рішення.
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , тобто власником окремого приміщення (квартири) у багатоквартирному будинку, в якому передбачено систему централізованого теплопостачання. 
Відповідно матеріалів справи, у багатоквартирному будинку АДРЕСА_3 з централізованим опаленням перебуває 27 квартир, з них мають центральне опалення – 13, відокремлені від центрального опалення – 4 квартири.
Отже, відключення окремих квартир у вказаному будинку на підставі пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про житлово-комунальні послуги”  та Порядку № 169 неможливе, оскільки відсутня передбачена правовою нормою обов`язкова умова - відключення не менше як половини квартир та нежитлових приміщень від мереж централізованого опалення.
За таких обставин, апеляційний суд, як і суд першої інстанції зазначає, що у Комісії не було підстав для задоволення заяви позивача.
До того ж  Порядок № 169 (дублюючи положення Закону України “Про житлово-комунальні послуги”), передбачає, що таке відключення можливе лише у тому разі, якщо на день набрання чинності Законом України “Про житлово-комунальні послуги” не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від систем централізованого опалення та постачання гарячої води.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 03.07.2020 справа № 234/15728/17. 
Так, у цій постанові зазначено: “З 10.12.2017 можливе відключення квартири від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води і влаштування системи індивідуального теплопостачання у разі, якщо у багатоквартирному будинку на день набрання чинності Законом України “Про житлово-комунальні послуги” від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII не менш, як половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води”.
Ба більше, норми Закону України “Про житлово-комунальні послуги” встановлюють право окремого споживача обирати одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами, а Правила № 630 (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин) уточнюють, що таке здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України “Про теплопостачання” схемою теплопостачання.
Щодо твердження апелянта про обмеження відповідачем його прав як власника розпоряджатися своїм майном, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції та зауважує, що поняття, зміст та здійснення права власності визначено статтями 316, 317, 319 Цивільного кодексу України.
Згідно із зазначеними нормами власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Колегія суддів констатує, що з обсягу встановлених судом першої інстанції обставин випливає, що  суб`єкт владних повноважень - відповідач, відмовляючи у наданні дозволу на відключення квартири позивача від мережі централізованого опалення діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, а тому позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів не враховує посилання апелянта на те, що Наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України „Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання № 4 від 22.11.2005 - втратив свою чинність на підставі Наказу міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 26,07.2019 р. № 169, тобто, на даний час, закон України втратив свою чинність на підставі вступу в силу підзаконного нормативно-правового акту - Наказу № 169, саме який і був підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки не зрозуміло втрату чинності якого Закону мав на увазі апелянт.
Щодо Наказу міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 26,07.2019 № 169, колегія суддів зазначає , що останній є чинним і відповідач не мав підстав його не застосовувати, оскільки відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства(п.25“Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення”, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин)).
Посилання апелянта на те, що не було враховано судом першої інстанції під час винесення постанови, те, що відповідачем все ж надавались дозволи на відключення квартир від внутрішньо будинкових мереж центрального опалення та гарячого водопостачання, однак позивачу у наданні такого дозволу відмовлено, колегія суддів не сприймає, оскільки до суду не надано доказів про надання дозволів іншим мешканцям на відключення квартир від внутрішньо будинкових мереж центрального опалення та гарячого водопостачання.
Відхиляє апеляційний суд і посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги обставини, викладені в позовній заяві щодо того, що на даний час, в квартирі позивачки, демонтовані опалювальні пристрої, шляхом відключення батарей від центрального стояка теплопостачання та влаштоване індивідуальне (автономне) опалення квартири, яке було здійснено за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжито заходів, щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки.
Так, матеріали справи дійсно містять акт про демонтаж центрального опалення за адресою: АДРЕСА_1 , але останній не містить дати, також не зазначено із ким вин погоджений, а лише міститься посилання на те, що « демонтаж центрального отопления согласован и произведен согласно нормам и не препятствует отоплению других квартир, и подлежит снятию с учета данной квартирів предоставлении услуг по отоплению» (а.с.77).
Натомість матеріали справи містять акти-приписи № 13.08.6-09.90 від 14.09.2020, №13.08.6-07.42 від 15.09.2020, № 13.08.6-09.95 від 09.01.2021, № 13.08.6-07.06 КП “ТМП” ОСОБА_1 порушені умови п. 25 “Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення”, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 в частині порядку виконаних робіт по відключенню від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання в жилому домі. З питань відключення власнику квартири необхідно у відповідності з умовами наказу № 4 від 22.11.2005 Мінбудархітектури, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 09.12.2005 року №1478/11758 звернутися до комісії місцевого органу самоуправління. В актах зазначено про необхідність позивачу виконати роботи по відновленню теплопостачання квартири (а.с. 86-89).  
Оцінюючи наведені апелянтом аргументи, колегія суддів наголошує, що, попри дещо відмінні обставини, постанова Верховного Суду від 03.07.2020 року у справі № 234/15728/17, яка застосована судом першої  інстанції при розгляді даної справи є релевантною до цих спірних правовідносин, при цьому, за змістом пункту 26 Правил № 630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на правову позицію викладену у справі № 420/3048/19, оскільки відповідно до вимог КАС України, під час розгляду справ судами мають враховуватися тільки правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду, а не судів першої та апеляційної інстанцій.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Ураховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла до висновку, що необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін не має, оскільки апеляційним судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1   є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду  від    08.07.2022  по справі  № 420/19966/21– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
          Дата складення та підписання повного тексту судового рішення –  20 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.