Справа № 301/954/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

15 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
       головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Фазикош Г.В.,
       з участю секретаря Ігнатюк І.Ю.,                                                        розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 15 квітня 2022 року (у складі судді Пітерських М.О.) за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, - 
ВСТАНОВИВ:
       Представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 у березні 2022 р. подав заяву про встановлення факту, що має юридичне значення. 
       Просив встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційній номер платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , трудової книжки серії НОМЕР_2 від 13.11.1984 р. виданої на ім`я « ОСОБА_3 ».
       На обґрунтування позовних вимог указав, що заявниця із метою оформлення пенсії звернулася до заінтересованої особи, але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 13.11.1984 р. її ініціали значаться неправильно, а саме « ОСОБА_4 » замість правильного « ОСОБА_5 ».
       Указані розбіжності при написанні прізвища виникли внаслідок технічної помилки при перекладі з російської мови на українську, що і є причиною неприйняття документів у відповідній інстанції для оформлення пенсії. Указані розбіжності позбавляють заявницю реалізувати свої права.
       Оскільки будь-яким іншим способом заявниця позбавлена можливості встановити факт належності їй трудової книжки, вона змушена звернутися до суду з цією заявою.
       Рішенням Іршавського районного суду від 15 квітня 2022 р. у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, було відмовлено.
       Представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати це рішення, а вимоги заяви задовольнити в повному обсязі.                 Доводить про порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-суд першої інстанції, вирішуючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, з`ясовував прізвище заявниці, хоча акцент був саме на імені;
-іншого способу, аніж звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, задля відновлення свого права, заявниця не має.
       У поясненнях на апеляційну скаргу заінтересована особа просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Указує, що судом першої інстанції вірно встановлені всі обставини справи.
       Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. Заінтересовану особу - ГУ ПФУ в Закарпатській області, було повідомлено шляхом надсилання електронного листа, що підтверджується відповідною довідкою, а представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 шляхом надіслання SMS - повідомлення, що підтверджується відповідною довідкою про доставку SMS та заявкою (а.с.1). Відтак, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи.
       Суд виходив із необґрунтованості доводів заяви.
       Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам справи, нормам процесуального та матеріального права.
       Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.
       Так, згідно з вимогами ст.ст. 293 ч.1, ч.2 п.5, 315 ч.2, ч.4 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
       У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
       Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
       Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
       Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7)народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
       Правова позиція заявника зводиться до того, що її правильні анкетні дані - « ОСОБА_1 » і доводить це свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.6), хоча в ньому ім`я заявниці вказано як « ОСОБА_6 », свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 (а.с.7), копією паспорту (а.с.8) і копією ідентифікаційного коду (а.с.8 зворот).
       У трудовій книжці НОМЕР_2 указані такі анкетні дані: « ОСОБА_7 » (а.с.9)
       Заявник не доводить той факт, що в неї була (або є) прізвище « ОСОБА_8 », із свідоцтва про народження і свідоцтва про укладення шлюбу видно, що дівоче прізвище заявниці - « ОСОБА_9 ».
       Без встановлення того, чому в трудовій книжці, ніби заявниці, вказано прізвище « ОСОБА_8 », суд позбавлений можливості встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційній номер платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , трудової книжки серії НОМЕР_2 від 13.11.1984 р. виданої на ім`я « ОСОБА_3 », оскільки нею не доведено це належними та допустимим доказами.
       Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на невірному розумінні норм матеріального права і не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.
       Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, для скасування судового рішення.
       У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права. Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не встановлено.
       Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.                                                                         2.Рішення Іршавського районного суду від 15 квітня 2022 року залишити без змін.                                                                                 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         4.Повне судове рішення складено 28 листопада 2022 р.
Судді: