ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 грудня 2022 року           справа №200/19034/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі № 200/19034/21 (головуючий суддя І інстанції Троянова О.В.), складеного в повному обсязі 20 липня 2022 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                                 ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду в зарахуванні до загального стажу періоду роботи з 01.08.81 р. по 21.04.82 р., з 15.10.1984 р. по 08.07.88 р., з 31.10.88 р. по 06.04.89 р., з 07.07.89 р. по 31.10.90 р., з 25.06.91 р. по 19.09.93 р., з 01.02.2000 р. по 11.02.2000 р., а також період отримання допомоги по безробіттю з 22.10.96 р. по 22.04.97 р., з 23.09.97 р. по 22.12.97 р., з 25.12.97 р. по 20.03.98 р., з 24.03.2000 р. по 23.03.2001 р., з 28.07.2005 р. по 28.03.2006 р., з 13.04.2006 р. по 09.06.2006 р., з 25.06.2006 р. по 22.07.2006 р., з 27.02.2008 р. по 19.02.2009 р. і період проходження військової служби з 23.04.1982 року по 25.04.1984 року необгрунтованим та незаконними,  скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 052630002836 від 11.11.2021 про відмову в зарахуванні до страхового стажу  періоду роботи і служби в лавах Збройних Сил РСРС та відмові в призначенні дострокової пенсії за віком, як незаконне,  зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до загального страхового стажу періоду роботи з 01.08.81р. по 21.04.82 р., з 15.10.1984 р. по 08.07.88 р., з 31.10.88 р. по 06.04.89 р., з 07.07.89 р. по 31.10.90 р., з 25.06.91 р. по 19.09.93 р., з 01.02.2000 р. по 11.02.2000 р., а також період отримання допомоги по безробіттю з 22.10.96 р. по 22.04.97 р., з 23.09.97 р. по 22.12.97 р., з 25.12.97р. по 20.03.98 р., з 24.03.2000 р. по 23.03.2001 р., з 28.07.2005 р. по 28.03.2006 р., з 13.04.2006 р. по 09.06.2006 р., з 25.06.2006 р. по 22.07.2006 р., з 27.02.2008 р. по 19.02.2009 р.  і період проходження військової служби  з 23.04.1982 року по 25.04.1984 року , та призначення дострокової пенсії за віком з часу звернення до відповідача, тобто з 8 листопада 2021 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 052630002836 від 11.11.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 8 листопада 2021 року №3612 про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі. В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено. Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі № 200/19034/21 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що відповідачем правомірно не зараховано періоди проходження військової служби, отримання допомоги по безробіттю та праці, оскільки трудова книжка та військовий квіток містять розбіжності на помилки в оформленні.
При цьому, позивачем не надано до управління відповідних уточнюючих довідок.
Сторони в судове зсідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов до наступних висновків.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України (унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі 19640210-06054), РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 , виданого Управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_3 - 26 грудня 2016 року.
Як вбачається з матеріалів справи, 8 листопада 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою №3612 про призначення пенсії за віком (як учаснику бойових дій).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.11.2021 року №052630002836, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 розділу XIV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення мотивоване тим, що страховий стаж особи становить 12 років 03 місяці 07 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.08.1981 по 21.04.1982 , з 15.10.1984  по 08.07.1988, з  31.10.1988 по 06.04.1989 , з 07.07.1989  по 31.10.1990, з 25.06.1991 по 19.03.1993, з 01.02.2000  по 11.02.2000,  періоди отримання допомоги по безробіттю з 22.10.1996 по 22.04.1997, з 23.09.1997  по 22.12.1997, з 25.12.1997 по 20.03.1998, з 24.03.2000 по 23.03.2001, з 28.07.2005  по 28.03.2006, з 13.04.2006 по 09.06.2006, з 25.06.2006  по 22.07.2006,  з 25.02.2008 по 19.02.2009 оскільки титульна сторінка трудової книжки НОМЕР_4 від 04.07.1984 завірена нечітким відбитком печатки, що є порушенням Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затверджена Постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 №162; період проходження військової служби з 23.04.1982 по 25.04.1984 оскільки ПІБ в військовому квитку НОМЕР_5 від 06.04.1982 не збігається з ПІБ в трудовій книжці НОМЕР_4 від 04.07.1984.
Окрім того, рішення містить посилання на те, що позивачем для визначення права на дострокову пенсію за віком не надано довідку про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення, а для осіб, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 19, 20 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» довідку про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення її здійснення, затвердженою додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брати безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» від 20 серпня 2014 №413.
Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішення управління є протиправним, невмотивованим та не конкретизує підстави відмови у незарахуванні спірних періодів, відтак, є таким, що підлягає скасуванню з зобов`язанням повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахування висновків суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 115  Закону № 1058-IV передбачено, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).
Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Періоди роботи, записи про які відсутні в трудовій книжці, були зараховані управлінням до страхового стажу. В якості підстави неврахування таких періодів до пільгового стажу визначено, що довідки не відповідають вимогам Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.
          Підставою для незарахування спірних періодів роботи позивача та періодів отримання допомоги по безробіттю до страхового стажу слугувало те, що титульна сторінка трудової книжки НОМЕР_4 від 04.07.1984 завірена нечітким відбитком печатки, що є порушенням Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затверджена Постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 №162.
Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснювався в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки робітників і службовців" (п. 8.1. Інструкції).
Згідно пункту 18. постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
          Аналіз вказаних вище правових норм дозволяє прийти до висновку, що обов`язок заповнення першого (титульного) аркуша трудової книжки покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому, на переконання суду, наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останнього спірного періоду роботи згідно з записами в трудовій книжці, виконаними у відповідності до вимог Інструкції № 162.
Враховуючи вищевикладене, правильним є висновок суду першої інстанції, що відповідачем  безпідставно не прийнято до уваги під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії  записи, наявні у трудовій книжці НОМЕР_4 від 04.07.1984.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду проходження військової служби з 23.04.1982 по 25.04.1984 з огляду на те, що ПІБ в військовому квитку НОМЕР_5 від 06.04.1982 не збігається з ПІБ в трудовій книжці НОМЕР_4 від 04.07.1984, суд зазначає наступне.
Пунктами «в» та «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Абзацом другим пункту 1 статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з військового квитка серії НОМЕР_5 , « ОСОБА_2 » проходив строкову військову службу в період з 23.04.1982 по 25.04.1984.
Трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_4 містить запис про те, що 21.04.1982 року позивача звільнено з займаної посади у зв`язку з призовом до лав ОСОБА_3 .
Так, судом встановлено, що трудова книжка НОМЕР_4 видана на ім`я « ОСОБА_1 », в той час як військовий квиток серії НОМЕР_5 видано на ім`я « ОСОБА_2 ».
Позивачем до позовної заяви була надана довідка ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.01.2022 №118, в якій зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проходив строкову військову службу з 23.04.1982 року по 25.04.1984 року та військову службу за контрактом з 23.08.2016 року по 04.11.2020 року.
З цього приводу суд зазначає, що допущена помилка у написанні ПІБ позивача у військовому квитку серії НОМЕР_5 усунута шляхом надання відповідної інформації щодо періоду проходження строкової військової служби з 23.04.1982 року по 25.04.1984.
Таким чином, суд вважає, що відповідач повинен зарахувати до страхового стажу позивача період проходження останнім військової служби з 23.04.1982 по 25.04.1984.
Посилання відповідача у рішенні про відмову у призначенні пенсії на те, що  позивачем для визначення права на дострокову пенсію за віком не надано довідку про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення та підтвердження статусу учасника бойових дій, як на підставу відмови у призначенні пенсії, на думку суду є незмістовними, оскільки управління не позбавлено права на витребування вищевказаних документів, доказів чого в матеріалах справи не має.
Відтак, враховуючи те, що відповідачем по суті не розглядалось питання щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 01.08.1981 по 21.04.1982 , з 15.10.1984  по 08.07.1988, з  31.10.1988 по 06.04.1989, з 07.07.1989  по 31.10.1990, з 25.06.1991 по 19.03.1993, з 01.02.2000  по 11.02.2000,  періодів отримання допомоги по безробіттю з 22.10.1996 по 22.04.1997, з 23.09.1997  по 22.12.1997, з 25.12.1997 по 20.03.1998, з 24.03.2000 по 23.03.2001, з 28.07.2005  по 28.03.2006, з 13.04.2006 по 09.06.2006, з 25.06.2006  по 22.07.2006,  з 25.02.2008 по 19.02.2009 з урахуванням інформації, викладеної у трудовій книжці НОМЕР_4 від 04.07.1984, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що порушене право позивача на призначення пенсії підлягає відновленню шляхом скасування оскаржуваного рішення управління про відмову у призначенні позивачу пенсії та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316,  321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі № 200/19034/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 грудня 2022 року.

Судді                                                                                    А.В. Гайдар
                                                                                          Е.Г. Казначеєв
                                                                                          І.Д. Компанієць