ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/13188/20          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА
Іменем України

15 грудня 2022 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача          Сорочка Є.О.,
суддів           Федотова І.В.,
          Коротких А.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» звернулося до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення заступника керівника ГУ ДПС у Київській області № 1 від 13 листопада 2020 року про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу платника податків.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДПС у Київській області прийнято рішення від 13.11.2020 №1 всупереч приписам вимог чинного законодавства, оскільки відсутня сукупність обставин, що є підставою для їх виникнення передбачених приписами ст. 95 Податкового кодексу України, суму податкового боргу не конкретизував, підстав виникнення податкового боргу не зазначив, всупереч наведеному відповідач зазначив, що спірне рішення поширюється на усю суму податкового боргу платника податків, що порушує норми закріплені в п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України, відповідно до якої спеціальна (особлива) процедура стягнення коштів без рішення суду, поширюється лише на той податковий борг, котрий виник за самостійно узгодженими платником податків у податкових деклараціях грошовими зобов`язаннями.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків, тому факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. При цьому, невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом. Наголошує на чинності податкових вимог від 01.07.2010 №1/553 та від 06.08.2010 №2/651, які не оскаржувались, не скасовані та не відкликані.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» зареєстровано юридичною особою 09.11.1993 та перебуває на податковому обліку у Вишгородському відділенні управління державної податкової служби.
13 листопада 2020 року заступником начальника Головного управління ДПС у Київській області Михайлом Огеруком прийнято рішення № 1 про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу платника податків, яким відповідно до пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України вирішив здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення готівки по платнику податків Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», код ЄДРПОУ 21536845.
Відповідно до пояснень представника відповідача, за підприємством обліковується податковий борг, що самостійно задекларований та не сплачений по податку на додану вартість, у сумі 8 390 342,48 грн.
На підставі оскаржуваного рішення № 1, виставлені інкасові доручення № 1087 та №1088 від 20.11.2020, на підставі яких розпочалось списання коштів з рахунків позивача, що підтверджується платіжними дорученнями № 1087 від 01.12.2020 на суму 111927,30 грн та № 1088 від 03.12.2020 на суму 351380,72 грн.
Вважаючи вищевказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідачем не було доведено правомірність винесення спірного рішення.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Пунктами 49.1 та 49.2 статті 49 Податкового Кодексу України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.
Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до ст. 203 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Згідно п.56.11 ст. 56 ПК України, не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Згідно п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
З матеріалів справи встановлено, що підприємству «Укрінтеравтосервіс» виставлялись дві податкові вимоги, а саме № 1/553 від 01.07.2010 та № 2/651 від 06.08.2010. Вказані податкові вимоги були виставлені на підставі податкового повідомлення-рішення № 1000412300/2 від 16.06.2010 на загальну суму 2790363,77 грн.
Разом із тим, постановою Київського окружного адміністративного суду від 22.06.2011 у справі № 2а-7414/10/1070 податкове повідомлення-рішення № 1000412300/2 від 16.06.2010 на суму боргу 2790363,77 грн скасовано. 
Дана постанова суду набрала законної сили 13.03.2012. 
Постановою Вищого адміністративного суду України від 10.12.2014 змінено постанову Київського окружного адміністративного суду від 22.06.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2012. Позов задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області від 16.06.2010 № 0000082300/2 в частині визначення Українському державному підприємству по обслуговуванню іноземних та вітчизняних транспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» податкового зобов`язання із податку на додану вартість у сумі 2784820,19 грн.
Відповідно до п.п. 60.1.4 та 60.1.5 ст.60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо, зокрема, рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що враховуючи вищевказане судове рішення, податкові вимоги № 1/553 від 01.07.2010 та № 2/651 від 06.08.2010 є відкликаними з 10.12.2014.
Апелянтом в апеляційній скарзі не спростовано зазначеного висновку суду першої інстанції та не доведено чинність податкових вимог № 1/553 від 01.07.2010 та № 2/651 від 06.08.2010, враховуючи судове рішення про скасування податкового повідомлення-рішення на підставі якого такі вимоги було винесено.
Натомість, аналіз ст.60 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що в результаті вищевказаних обставин, зазначені податкові вимоги вважаються відкликаними.
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. (Підпункт 14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).
Згідно підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Згідно п. 95.1 ст. 95 ПКУ контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 ПКУ).
За приписами п. 95.3 цієї ж статті ПКУ стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно п. 95.4 ст. 95 ПКУ контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У п. 95.5 ст. 95 ПКУ вилучені відповідно до цієї статті готівкові кошти вносяться посадовою особою контролюючого органу до банку в день їх стягнення для перерахування до відповідного бюджету або до державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника податків, а в разі використання платником податків єдиного рахунку - на такий рахунок, а у разі погашення податкового боргу з податку на додану вартість за задекларованими до сплати податковими зобов`язаннями за періоди, починаючи з 1 липня 2015 року, визначеними платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку, такі кошти вносяться на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі неможливості внесення зазначених коштів протягом того самого дня їх необхідно внести в банк наступного робочого дня. Забезпечення збереження зазначених коштів до моменту їх внесення в банк здійснюється відповідним контролюючим органом.
У разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.
Водночас, за загальним правилом стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 ПКУ), яка, як встановлено в ході судового розгляду справи контролюючим органом не направлялась.
За таких обставин, враховуючи, що на час прийняття рішення заступника керівника ГУ ДПС у Київській області № 1 від 13 листопада 2020 року про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу платника податків встановлено факт відсутності направленої та чинної податкової вимоги відносно позивача, прийнятої після 10.12.2014 та яка мала бути прийнята з урахуванням приписів норм податкового законодавства у зв`язку з прийняттям постанови Вищого адміністративного суду України від 10.12.2014, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, податковим органом в апеляційній скарзі не обгрунтовано можливість невиконання зазначених приписів Податкового кодексу України враховуючи постанову Вищого адміністративного суду України від 10.12.2014.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач          Є.О. Сорочко

Суддя          І.В. Федотов

Суддя          А.Ю. Коротких