ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 916/106/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Колоколова С.І., Ярош А.І.

секретар судового засідання, за дорученням головуючого судді: Молодов В. С.

за участю представників учасників справи:
від Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕСТА” – Баранчук Л.М., за ордером;
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Квантум” – Розенбойм Ю.О., за ордером;  
від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області – не з`явився;
від Державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Турецького Олександра Сергійовича– не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Квантум”, м. Одеса та Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕСТА”, м. Одеса
на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року, м. Одеса, суддя Лічман Л.В., повний текст рішення складено та підписано 21.12.2021 року 
у справі №916/106/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕСТА”, м. Одеса
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Квантум”, м.Одеса
відповідача-2: Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, м. Одеса
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Турецького Олександра Сергійовича
про скасування запису про державну реєстрацію права власності, зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, зобов`язання скасувати запис у поземельній книзі,-
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю “ВЕСТА”, м. Одеса звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Квантум”, м. Одеса, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, м. Одеса, Державний реєстратор Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Турецький Олександр Сергійович, в якій просило суд:
- скасувати в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис № 38170620 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю  ,,Компанія Квантум”, м. Одеса на земельну ділянку загальною площею 0,1520 га (кадастровий номер 5110136900:32:008:0009), що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53;
-  зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1520 га за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53 з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009;
-  зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати запис у Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1520 га за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53 з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009;
- стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 6810 грн.
          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що реєстрація земельної ділянки та права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009 відповідачем у такому варіанті, який є на сьогодні, позбавляє позивача можливості сформувати свою земельну ділянку і присвоїти їй кадастровий номер, так як земельна ділянка відповідача частково накладається на земельну ділянку позивача, яка придбана Товариством з обмеженою відповідальністю  ,,ВЕСТА”, м. Одеса за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу раніше, у 2002 році, ніж зареєстровано право власності відповідачем у 2019 році та на якій на теперішній час знаходиться майно Товариства з обмеженою відповідальністю ,,СК Петроліум”. 
Відтак, на думку позивача, без скасування державної реєстрації земельної ділянки та державної реєстрації права власності на земельну ділянку відповідача, позивач не може сформувати земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 46/1, присвоїти їй кадастровий номер та в подальшому провести реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
16.01.2021 року до Господарського суду Одеської області від  Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕСТА”, м. Одеса надійшла заява про забезпечення позову (вх. №2-48/21), у якій позивач просив суд першої інстанції вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1520 га (кадастровий номер 5110136900:32:008:0009), що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53 та заборони вчиняти будь-які дії, пов`язані з розпорядженням вказаною земельною ділянкою.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.01.2021 року у задоволенні вказаної заяви про забезпечення позову Товариству з обмеженою відповідальністю “ВЕСТА”, м. Одеса відмовлено.
19.01.2021 року до Господарського суду Одеської області від  Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕСТА”, м. Одеса надійшла заява про забезпечення позову (вх. №2-60/21), у якій позивач просив суд першої інстанції вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1520 га (кадастровий номер 5110136900:32:008:0009), що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53 та заборони вчиняти будь-які дії, пов`язані з розпорядженням вказаною земельною ділянкою.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.01.2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕСТА”, м. Одеса про забезпечення позову задоволено частково; заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю  ,,Компанія Квантум”, м.Одеса, та особам, які діють від його імені або в інтересах, вчиняти дії, пов`язані з розпорядженням (включаючи відчуження та поділ) земельною ділянкою площею 0,1520 га (кадастровий номер 5110136900:32:008:0009), що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53; в іншій частині заяви відмовлено.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.01.2021 року відкрито провадження у справі №916/106/21, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Турецького Олександра Сергійовича, справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.02.2021 року, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА», м. Одеса було задоволено та залучено Головне управління Держгеокадастру в Одеській області в якості співвідповідача у справі №916/106/21.
          Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі №916/106/21 (суддя Лічман Л.В.), позовні вимоги  Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕСТА”, м. Одеса задоволено частково;  скасовано в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис № 38170620 про державну реєстрацію право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум”, м. Одеса на земельну ділянку загальною площею 0,1520 га (кадастровий номер 5110136900:32:008:0009), що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53; в іншій частині позову відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.
          Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки право власності на земельну ділянку, що перебуває у власності у Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ВЕСТА”, м. Одеса виникло значно раніше, ніж реєстрація права на суміжну земельну ділянку за Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум”, м. Одеса, та те, що реєстратором не взято до уваги названі обставини, наявні підстави про скасування в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису № 38170620 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум”, м. Одеса на земельну ділянку загальною площею 0,1520 га (кадастровий номер 5110136900:32:008:0009), що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53, у зв`язку із чим позовні вимоги місцевим господарським судом задоволені в цій частині позовних вимог.
          При цьому, суд першої інстанції зазначив, що у задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ВЕСТА”, м. Одеса про зобов`язання Управління скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1520 га за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53 з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009 та зобов`язання Управління скасувати запис у поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1520 га за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53 з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009 належить відмовити, оскільки, по-перше, задоволення позовної вимоги про скасування в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису № 38170620 дозволяє ефективно захистити порушене право позивача та здійснити оформлення належної йому земельної ділянки, а, по-друге, останній до Управління з метою вчинення вказаних дій, про зобов`язання вчинити які заявлено позов, не звертався, з огляду на що Управлінням жодним чином не порушено права Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ВЕСТА”, м. Одеса.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум”, м. Одеса з рішенням суду першої інстанції не погодилося, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі №  916/106/21 в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ВЕСТА”, м.Одеса, а саме, скасування в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності за відповідачем на спірну земельну ділянку та прийняти нове, яким у позовних вимогах  Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ВЕСТА”, м. Одеса у вказаній частині відмовити.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. 
Зокрема, скаржник зазначає, що, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, Господарському суду Одеської області належало зважити на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, апелянт наголошує, що засіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Відповідач -1 вважає, що задоволена судом першої інстанції вимога позивача про скасування запису в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно №38170620 про державну реєстрацію права власності за ним на спірну земельну ділянку без оскарження свідоцтв про право власності є неефективним способом захисту прав позивача, оскільки не забезпечить поновлення таких прав у разі задоволення позову.
Вважаючи, що право позивача на оформлення ним у власність земельної ділянки відповідачем порушено не було, скаржник вказав, що місцевим господарським судом під час розгляду справи №916/106/21 було знівельовано принцип змагальності сторін та надано перевагу доказам позивача.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум”, м. Одеса  на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі № 916/106/21, справу  призначено до судового розгляду.
Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ВЕСТА”, м. Одеса з рішенням суду першої інстанції також не погодилося, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі № 916/106/21 в частині позовних вимог про відмову в зобов`язанні Головного управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1520 га за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53 з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009; у зобов`язанні Головного управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати запис у Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1520 га за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53 з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009 та прийняти нове рішення, яким вказані вище позовні вимоги задовольнити; вирішити питання про стягнення з відповідача – 1 на користь  позивача судового збору за подачу ним апеляційної скарги.
Апеляційна скарга позивача також мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Зокрема, позивач, посилаючись на зазначені ним у позовній заяві обставини та вимоги Закону України «Про державний земельний кадастр», вказав, що земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).  
Крім того, позивач зазначив, що задоволення позовних вимог лише в частині скасування в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису №38170620 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Квантум», м. Одеса, не надає можливості Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА», м. Одеса сформувати свою земельну ділянку і присвоїти їй кадастровий номер та в подальшому провести реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ВЕСТА”, м. Одеса в апеляційній скарзі наполягає на тому, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не надає ефективного захисту прав позивача, оскільки часткове задоволення позову у даному випадку є дієвим виключно з одночасним припиненням усіх речових прав  та їх обтяжень на спірне майно.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.02.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА», м. Одеса, об`єднано апеляційні скарги   Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Квантум», м. Одеса та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА», м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі № 916/106/21 в одне апеляційне провадження, справу  призначено до судового розгляду.
17.02.2022 року через систему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, м.Одеса надійшов відзив (вх. №197/22/Д2), у якому відповідач – 2 просив суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Квантум», м. Одеса відмовити. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів справи.
Зокрема, у відзиві Управління зазначило, що відповідно до інформації Відділу №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління, в Державному земельному кадастрі наявні відомості щодо державної реєстрації земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53, за кадастровим номером 5110136900:32:008:0009, для обслуговування та експлуатації автостоянки.
Щодо підстав для скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки Управління зазначило, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Проте, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки.
Також щодо вимоги позивача про скасування запису у Поземельній книзі, Управління вказує, що Поземельна книга містить відомості про земельну ділянку та закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки, з огляду на що скасувати запис у Поземельній книзі про земельну ділянку – неможливо. Підсумовуючи викладене, Управління звернуло увагу колегії суддів на ту обставину, що вжиття Головним управлінням заходів щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки можливе лише після скасування права власності на земельну ділянку суб`єктом державної реєстрації прав та отримання державним кадастровим реєстратором в порядку інформаційного обміну інформації про скасування права власності, на підставі якої і буде здійснюватися скасування державної реєстрації.
21.02.2022 року поштою, через канцелярію, до Південно-західного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив (вх. №197/22/Д3), у якому Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА», м. Одеса просило суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Квантум», м.Одеса залишити без задоволення. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів справи.
Зокрема, відзив позивача ґрунтується на обставинах, зазначених ним у позовній заяві. Також, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА», м. Одеса наполягає на тому, що експертним висновком, наявним у матеріалах справи було підтверджено, що межі земельної ділянки Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Квантум», м.Одеса частково накладаються на межі земельної ділянки позивача, що позбавляє останнього скористатися своїм правом на формування належної йому земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.
Крім того, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідача – 2, позивач наголошує, що йому не зрозуміло, про яке свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку зазначається відповідачем – 2 в апеляційній скарзі та яке позивачем мало б бути оскаржене до суду.
З огляду на зазначені обставини, позивач вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині задоволених судом позовних вимог законним та обґрунтованим.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2022 року справу №916/106/21 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 у відставку прийнято до свого провадження колегією суддів у новому складі: головуючий суддя Діброва Г.І., судді Колоколов С.І., Ярош А.І. 
Інші учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзиви на апеляційні скарги, в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
02.09.2022 року поштою, через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Квантум», м.Одеса надійшли додаткові пояснення (вх. №197/22), у яких відповідач -1 наполягав у задоволенні поданої ним апеляційної скарги та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача. Пояснення колегією суддів долучено до матеріалів справи.
Зокрема, у вказаних поясненнях, відповідач – 1, посилаючись на низку правових позицій Верховного Суду зазначив про неправильно обраний позивачем спосіб захисту, що має місце у справі та що є належною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, задоволених судом першої інстанції.
Крім того, відповідач – 1 у поясненнях звертає увагу колегії суддів на ту обставину, що Головне управління Держгеокадастру в Одеській області не має правових підстав для скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки та запису у Поземельній книзі, оскільки такі дії можливі лише після скасування державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Квантум», м. Одеса на спірну земельну ділянку, а така вимога позивачем не заявлена.
19.09.2022 року до Південно – західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Квантум”, м. Одеса надійшли додаткові пояснення (в порядку ч. 5 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України) вх. №197/22/Д6, у яких скаржник – 1 наполягає на задоволенні поданої ним апеляційної скарги та просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача. Пояснення колегією суддів долучено до матеріалів справи.
Зокрема, у поясненнях, відповідач – 1, посилаючись на низку правових позицій Верховного Суду щодо способу захисту прав у галузі скасування запису про державну реєстрацію права власності, зазначив, що неправильне обрання позивачем способу захисту, що має місце у справі, є належною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову, з огляду на що, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
В судовому засіданні, яке відкладалося, представник Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Квантум”, м. Одеса підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, викладені письмово, а у задоволенні апеляційної  скарги позивача просив суд апеляційної інстанції відмовити. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕСТА”, м. Одеса підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, викладені письмово, просив також відмовити відповідачу 1 у задоволенні його апеляційної скарги.
Також, в судовому засіданні 27.09.2022 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕСТА”, м. Одеса до суду подані заяви:
про залучення третьої особи (вх. №1514/22), у якій позивач просив суд апеляційної інстанції залучити до участі у справі №916/106/21 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Одеську міську раду, м.Одеса, оскільки, на його думку, результати розгляду даної справи безпосередньо можуть вплинути на її права та обов`язки у зв`язку із тим, що саме Одеська міська рада на сьогоднішній день є власником спірної земельної ділянки;
про зупинення провадження у справі №916/106/21 вх. №1515/22, у якому позивач просив суд зупинити провадження у даній справі до вирішення пов`язаної з нею справи №916/731/21 та набрання законної сили рішення суду по зазначеній справі, оскільки, на його думку, у разі, якщо Південно-західним апеляційним господарським судом по даній справі буде ухвалено рішення, відповідно до якого рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2021 року буде залишено без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою  відповідальністю «Компанія Квантум» без задоволення, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Квантум» виявиться неналежним відповідачем по справі №916/106/21, а також виявиться, що скасування в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Квантум» на спірну земельну ділянку реалізовано в рамках іншого судового провадження. Отже, як вказав заявник, неможливість розгляду даної справи до вирішення справи №916/731/21 Південно-західним апеляційним господарським судом полягає в тому, що від наслідків апеляційного провадження у зазначеній справі безпосередньо залежить вирішення спору по суті справи №916/106/21 та яка обумовлює відповідні процесуальні дії суду у разі вказаного судового рішення по справі №916/731/21 або залишення його в силі.
Розглянувши заяву позивача про залучення третьої особи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.
Так, з вимог ч. 1, 2 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
Частиною 3 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
З матеріалів справи № 916/106/21 колегією суддів вбачається, що при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд першої інстанції не вирішував питання щодо залучення Одеської міської ради, м. Одеса у якості третьої особи, керувався наявними у справі документами, зміст яких не давав суду підстав, що оскаржуване рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі. Більш того, Товариством з обмеженою відповідальністю “ВЕСТА”, м. Одеса по даній справі також відповідне клопотання про залучення третіх осіб до місцевого господарського суду подане не було, жодних заяв з цього приводу не заявлялось. До того ж, виходячи з предмету та підстави позову, визначених позивачем самостійно, орган місцевого самоврядування не має відношення до правовідносин сторін у даній справі.
За таких обставин у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що оскаржуване рішення по справі № 916/106/21 будь-яким чином вплине на права та обов`язки інших осіб, зокрема, Одеської міської ради, м. Одеса.
Розглянувши заяву позивача про зупинення провадження у справі, судова колегія дійшла висновку, що у його задоволенні також слід відмовити, з огляду на таке.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Згідно з наведеною правовою нормою обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, та чим обумовлюється неможливість розгляду спору.
При цьому, пов`язаною є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч. 4-6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).
Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
По суті зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, яким чином пов`язана справа, яка розглядається іншим судом, а також, чим саме обумовлюється неможливість розгляду цієї справи. Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України. 
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №910/12694/18.
Відтак, колегія суддів зауважує, що з огляду на можливість самостійного встановлення судом обставин у справі, яка переглядається, у апеляційного господарського суду на час розгляду справи №916/106/21 відсутні об`єктивні підстави для зупинення вказаної справи до набрання законної сили судовим рішенням по справі №916/731/221, оскільки предметом спору справи №916/731/21 є припинення права власності та витребування земельної ділянки, а у справі, що переглядається - скасування запису про державну реєстрацію права власності, зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, зобов`язання скасувати запис у поземельній книзі щодо спірної земельної ділянки. Отже, у даному випадку, виходячи з предмету та підстави позову, визначених позивачем самостійно, у колегії суддів є можливість здійснити перегляд оскаржуваного рішення, за наявними матеріалами, оскільки в даній справі, як було зазначено вище, відсутні вимоги позивача про оспорення права власності відповідача на спірну земельну ділянку.
Представники Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та Державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Турецького Олександра Сергійовича в судове засідання не з`явилися, про причини неявки в судове засідання не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань суду не надали, про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг повідомлені шляхом направлення копії ухвали суду про призначення справи до розгляду на електронну адресу та поштових повідомлень.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Разом із тим право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за свою природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України").
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також необхідно зазначити, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, а також додатково розміщено на офіційному веб-сайті суду повідомлення про розгляд справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав осіб, які з`явились до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Обговоривши доводи та вимоги апеляційних скарг, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційних скарг, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Квантум», м. Одеса потребує задоволення, апеляційна скарга  Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА», м. Одеса задоволення не потребує, а рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі № 916/106/21  потребує часткового скасування  з прийняттям нового рішення про відмову у задоволених судом першої інстанції позовних вимогах із залишенням без змін рішення місцевого господарського суду в іншій частині, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка, загальною площею 0,1520 га, розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Академіка Вільямса, 53 із кадастровим номером 5110136900:32:008:0009, дата державної реєстрації 04.01.2005 року, цільове призначення: J.12 землі транспорту, категорія земель: для експлуатації та обслуговування автостоянки належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Квантум», м. Одеса.
З кадастрового плану вказаної вище земельної ділянки, а саме, з опису меж, вбачається, що від В до Г позначені землі ЗАТ «Веста», АЗС №6.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку,  вбачається, що спірна земельна ділянка несільськогосподарського призначення станом на 25.11.2020 року також належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Квантум», м. Одеса, дата державної реєстрації права – 15.09.2020 року; номер запису про право – 38170620; орган, що здійснив державну реєстрацію права – Великодолинська селищна рада Овідіопольського району Одеської області.
Також з матеріалів справи вбачається, що Закрите акціонерне товариство ,,ВЕСТА”, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ВЕСТА”, м. Одеса на підставі нотаріально посвідченого 20.12.2001 року договору купівлі-продажу придбало у територіальної громади земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,21 га, яка знаходиться по вул. Ак. Вільямса, 46/1 (колишня адреса: Одеська область, Овідіопольський р-н, Таїровська с/р, вул. Ак. Вільямса, 46/1), для розміщення та експлуатації автозаправної станції, в зв`язку з чим видано Державний акт на право власності на землю серії ОД № 033911 від 22.07.2002 року.
Для отримання вказаного вище Державного акта на право власності на землю, Закрите акціонерне товариство ,,ВЕСТА”, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ВЕСТА”, м. Одеса у 2002 році замовило у Державного підприємства «Одеський регіональний центр державного земельного кадастру» Технічну документацію, копія якої наявна у матеріалах господарської справи. 
Також у матеріалах справи наявна копія проекту відведення земельної ділянки Відкритому акціонерному товариству будівельно-монтажному управлінню №18 для обслуговування будівель і споруд на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, складеного Одеською філією Інституту землеустрою від 2003 року, у відповідності до якого загальна площа земельної ділянки, за рахунок якої запроектоване відведення всього з неї: 0,152 га у постійне користування, в тимчасове користування 0,152 га.
Як вказано у пояснювальній записці зазначеного Проекту, останній розроблений згідно розпорядження Овідіопольської райдержадміністрації від 08.07.2003 року №447 та договору від 14.10.2003 року №2323.
Запроектована до відведення у довгострокову оренду (строком на 49 років) земельна ділянка, розташована на території Таїровської селищної ради (землі промисловості) має: конфігурацію прямокутника, рельєф рівнинний, під`їзд з вул. Вільямса, межі земельної ділянки чітко виражені в натурі в вигляді огорожі з бетонних плит, уточнені в результаті проведення геодезичної зйомки території і погоджені із землекористувачем і відділом земельних ресурсів.
У 2015 році Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА», м. Одеса замовило у Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПЕРІЯ – 2010» Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для розміщення та обслуговування автозаправочної станції за адресою м. Одеса, Київський район, вул. Академіка Вільямса, 46/1.
При цьому, як вбачається з ситуаційної схеми, вказаної технічної документації (т. 1 а. с. 147 -148) суміжним землекористувачем спірної земельної ділянки у точці перетину є Одеська міська рада (від В до Г та від Г до А).
Також, з матеріалів справи, а саме з договору купівлі-продажу від 01.09.2003 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.04.2014 року, Технічного паспорту на виробничий будинок від 30.03.2010 року вбачається, що на земельній ділянці, розташованій по вул. Академіка Вільямся, 46/1 у м. Одеса знаходиться цілісний майновий комплекс автозаправної станції з обладнанням, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «СК ПЕТРОЛІУМ».
Під час оформлення земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ВЕСТА”, м. Одеса отримало рішення № РВ-51006001502017 від 07.08.2017 року державного кадастрового реєстратора Бакланського Г.Г. про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, оскільки у земельної ділянки, яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю ,,ВЕСТА”, існує перетин з суміжною земельною ділянкою з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 53, право власності на неї зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум”, м.Одеса, про що свідчить інформація з реєстру речових прав, згідно якої Реєстратором вчинено 15.09.2020 року відповідний запис №38170620.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач - 1 є землевласниками суміжних земельних ділянок, розташованих у м. Одесі по вул. Академіка Вільямса та між цими сторонами існує спір з приводу конфігурації та розміру земельних ділянок (межовий спір).
16.01.2021 року до Господарського суду Одеської області Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА», м. Одеса подано заяву про забезпечення позову (вх. №2-48/21), у якій позивач просив суд накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1520 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса 53 з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009 та заборонити вчиняти будь-які дії, пов`язані з розпорядженням вказаною земельною ділянкою.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.01.2021 року у задоволенні вказаної вище заяви позивача про забезпечення позову – відмовлено.
В подальшому, на підставі заяви позивача про забезпечення позову від 19.01.2021 року з аналогічним змістом прохальної частини заяви від 16.01.2021 року, ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.01.2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕСТА”, м. Одеса про забезпечення позову задоволено частково; заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю  ,,Компанія Квантум”, м. Одеса, та особам, які діють від його імені або в інтересах, вчиняти дії, пов`язані з розпорядженням (включаючи відчуження та поділ) земельною ділянкою площею 0,1520 га (кадастровий номер 5110136900:32:008:0009), що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53; в іншій частині заяви відмовлено.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.04.2021 року по справі №916/106/21 призначено судову земельно-технічну експертизу з дорученням її проведення Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення якої поставлено питання: чи існує відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою накладання земельних ділянок, а саме: земельної ділянки площею 0,21 га, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 46/1 (колишня адреса: Одеська область, Овідіопольський р-н, Таїровська с/р, вул. Ак. Вільямса, 46/1) та придбана ЗАТ ,,ВЕСТА” на підставі нотаріально посвідченого 20.12.2001 року договору купівлі-продажу, в зв`язку з чим видано Державний акт на право власності на землю серії ОД № 033911; земельної ділянки площею 0,1520 га з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 53 та зареєстрована як належна Товариству з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум” на праві власності, про що до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено запис № 38170620.
За результатами проведення судової земельно-технічної експертизи компетентним судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Ярованом Володимиром Михайловичем складено висновок експерта № 21-2712 від 10.08.2021 року, відповідно до якого ,,в результаті проведених досліджень, а саме, зіставлення цифрових моделей контурів земельних ділянок ТОВ ,,ВЕСТА” по вул. Ак. Вільямса, 46/1 в м. Одесі та земельної ділянки TОB ,,Компанія Квантум” к.н. 5110136900:32:008:0009 по вул. Ак. Вільямса, 53 в м. Одесі згідно наданих на дослідження технічних документацій та геодезичних даних, експертом встановлено: межі земельної ділянки ТОВ ,,Компанія Квантум” к.н. 5110136900:32:008:0009 пл. 0,1520 га частково накладаються на межі земельної ділянки ТОВ ,,ВЕСТА” пл. 0,1543 га. Площа накладення складає 0,00225 га (22,5 кв.м). В ході поєднання отриманих даних із матеріалами наявної технічної інвентаризації (схематичний план земельної ділянки до технічного паспорту складеного станом 07.10.2015 р.) встановлено, що вищеописане накладання включає в себе частину земельної ділянки, на якій розташовано будівлю літ. ,,Б” – генераторну. Більш детально результати вище вказаного зіставлення зображено графічно у додатку № 1 ,,Суміщена схема з вказанням меж земельних ділянок ТОВ ,,ВЕСТА” та ТОВ ,,Компанія Квантум” к.н. 5110136900:32:008:0009, що розташовані по вул. Ак. Вільямса, 46/1, 53 в м. Одесі згідно даних правовстановлюючих документів та документації із землеустрою”.
Інших належних та допустимих доказів матеріали справи не містять.
Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є встановлення обставин, які надають підстави встановити наявність або відсутність підстав для скасування в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис № 38170620 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю  ,,Компанія Квантум”, м. Одеса на земельну ділянку загальною площею 0,1520 га (кадастровий номер 5110136900:32:008:0009), що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53; зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1520 га за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53 з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009; зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати запис у Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1520 га за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53 з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в одній апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції в цій частині та прийняття аргументів, викладених іншим скаржником в його апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не погодився висновком суду першої інстанції.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції та враховуючи, що у даному випадку з апеляційною скаргою також звернулась особа, яка є відповідачем -2 по справі, виходячи з обставин даної справи та доводів апеляційної скарги зазначеної особи, колегія суддів зазначає, що під час апеляційного перегляду рішення Господарського суду  Одеської області від 21.12.2021 року у справі № №916/106/21, апеляційному суду належить передусім встановити наявність або відсутність обставин, якими було б визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене право та охоронюваний інтерес позивача, яке саме право було порушене, та який необхідний та ефективний спосіб захисту у даному випадку має застосовуватися.
Так,  за положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки висвітлені в абзаці 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі "Белле проти Франції" ("Bellet v. France", заява N 13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права". Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.
Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 Цивільного кодексу України).
З урахуванням наведеного надзвичайно важливого значення набуває необхідність належного з`ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому як ефективний спосіб слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).
Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.
За таких обставин, для того щоб в судовому порядку захистити порушене право або законний інтерес особи, яка звертається за захистом такого права до суду, по-перше, право такої особи має бути порушено, по-друге, особа має довести, що саме діями відповідача порушуються її права (законні інтереси), а по-третє, обраний позивачем спосіб захисту має поновити порушені права (законні інтереси) позивача.
При цьому, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у ст. 16 Цивільного кодексу України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Отже у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18.
Тому захисту підлягає наявне законне порушене право особи, яка звернулася за таким захистом до суду.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі №910/10011/19 (провадження № 12-84гс20) зазначено: «застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18. Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). [...] Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19)».
Так, з матеріалів господарської справи судом апеляційної інстанції встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю “ВЕСТА”, м. Одеса та Товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія Квантум”, м. Одеса існує спір щодо меж суміжних земельних ділянок.
З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка, загальною площею 0,1520 га, розташована за адресою: м. Одеса, вулиця Академіка Вільямса, 53 із кадастровим номером 5110136900:32:008:0009, дата державної реєстрації 04.01.2005 року, цільове призначення: J.12 землі транспорту, категорія земель: для експлуатації та обслуговування автостоянки належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Квантум», м. Одеса.
Закрите акціонерне товариство ,,ВЕСТА”, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ВЕСТА”, м. Одеса на підставі нотаріально посвідченого 20.12.2001 року договору купівлі-продажу придбало у територіальної громади земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,21 га, яка знаходиться по вул. Ак. Вільямса, 46/1 (колишня адреса: Одеська область, Овідіопольський р-н, Таїровська с/р, вул. Ак. Вільямса, 46/1), для розміщення та експлуатації автозаправної станції, в зв`язку з чим видано Державний акт на право власності на землю серії ОД № 033911 від 22.07.2002 року.
Позивач, звертаючись до місцевого господарського суду з позовом, вважає, що реєстрація земельної ділянки та права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009 відповідачем у такому варіанті, який є на сьогодні, позбавляє позивача можливості сформувати свою земельну ділянку і присвоїти їй кадастровий номер, так як земельна ділянка відповідача частково накладається на земельну ділянку позивача, яка придбана Товариством з обмеженою відповідальністю  ,,ВЕСТА”, м.Одеса за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу раніше, у 2002 році, ніж зареєстровано право власності відповідачем у 2019 році та на якій на теперішній час знаходиться майно Товариства з обмеженою відповідальністю ,,СК Петроліум”. 
Відтак, на думку позивача, без скасування державної реєстрації земельної ділянки та державної реєстрації права власності на земельну ділянку відповідача, позивач не може сформувати земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 46/1 та присвоїти їй кадастровий номер та в подальшому провести реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Оскаржуваним рішенням Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у даній справі скасовано в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис № 38170620 про державну реєстрацію право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум”, м.Одеса на земельну ділянку загальною площею 0,1520 га (кадастровий номер 5110136900:32:008:0009), що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53; в іншій частині позову відмовлено. При цьому, місцевий господарський суд, задовольняючи вимоги позивача частково, зазначив, що оскільки право власності на земельну ділянку, що перебуває у власності у Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ВЕСТА”, м. Одеса виникло значно раніше, ніж реєстрація права на суміжну земельну ділянку за Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум”, м. Одеса, та те, що Реєстратором не взято до уваги названі обставини, наявні підстави про скасування в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису № 38170620 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум”, м. Одеса на земельну ділянку загальною площею 0,1520 га (кадастровий номер 5110136900:32:008:0009), що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53.
Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції, зазначеними в оскаржуваній Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум”, м. Одеса частині рішення щодо задоволення судом позовних вимог про скасування в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису № 38170620 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум”, м. Одеса на спірну земельну ділянку, вважає його передчасним, оскільки  судом першої інстанції не визначено, яким чином право чи інтерес позивача у даному випадку мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Тобто, яким чином обраний позивачем спосіб захисту має поновити його порушені права (законні інтереси).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340  та від 13 липня 2022 року у справі №199/8324/19.
При цьому суд касаційної інстанції вказав, що вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на спірне майно не є необхідним для відновлення права позивача (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц).
Також, у постанові Верховного суду від 10.11.2021 року у справі № 361/3659/18, суд касаційної інстанції звернув увагу на правовий висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду ВС від 23.06.2020 року у справі № 906/516/19 стосовно того, що з 16.01.2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав. У пункті 3 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому» до набрання чинності цим Законом.
Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому, починаючи з 16.01.2020 року, цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Таким чином, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. 
При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Вказана позиція Верховного Суду викладена у постанові від 02.06.2021 року у справі №904/48/20.
З огляду на вищезазначене, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум”, м. Одеса, визначені ним в апеляційній скарзі, частково знайшли своє підтвердження під час перегляду рішення місцевого господарського суду судом апеляційної інстанції, а рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року в частині задоволення позовних вимог про скасування в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису № 38170620 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум”, м. Одеса на спірну земельну ділянку потребує скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог позивача у зв`язку із обранням ним неправильного способу захисту під час формування позовних вимог.
При цьому, колегія суддів також зазначає про недоречність посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на ту обставину, що рішенням Господарського суду Одеської області від 23.07.2021 року по справі № 916/731/21, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2021 року, за позовом прокурора: скасовано державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо права власності Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум” на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер 5110136900:32:008:0009, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53; витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум” на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку, загальною площею 0,1520 га (кадастровий номер 5110136900:32:008:0009), розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53, а тому, на момент ухвалення рішення у даній справі існує рішення суду, яке набрало законної сили, про скасування запису Реєстратора щодо права власності Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум” на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер 5110136900:32:008:0009, оскільки постановою Верховного Суду від 24.05.2022 року у вказаній справі касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Квантум"   задоволено частково, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2021 року у справі № 916/731/21 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Тобто, рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2021 року по справі №916/731/21 законної сили не набрало, тому обставини наявності підстав для скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо права власності Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум” на спірну земельну ділянку судом ще не встановлені.
Щодо доводів Товариства з обмеженою відповідальністю  ,,ВЕСТА”, м. Одеса, визначених ним в апеляційній скарзі щодо відмови місцевим господарським судом у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1520 га за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53 з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009 та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати запис у Поземельній книзі про державну реєстрацію вказаної вище земельної ділянки, колегія суддів зазначає таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Порядок державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі визначено ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», у відповідності до приписів ч. 1-2 (в редакції чинній на час проведення спірної державної реєстрації) державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Згідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» (в редакції чинній на час проведення спірної державної реєстрації) для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.
Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.
Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації (ч. 5 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» (в редакції чинній на час проведення спірної державної реєстрації).
Детально порядок внесення відомостей до Державного земельного кадастру врегульований Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051.
Так, відповідно до п. 67 Порядку внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» та цього Порядку. Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України "Про Державний земельний кадастр". Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.
Згідно із п. 73 Порядку державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру: 1) розглядає її разом з документами, зазначеними у п. 69 цього Порядку, та перевіряє: відповідність документів вимогам, зазначеним у п. 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до п. 74 цього Порядку; 2) за результатами перевірки вносить відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей з підстав, зазначених у п. 91-137 цього Порядку, за формою згідно з додатком 14.
Згідно із абз. 1 ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (в редакції, чинній на момент вчинення реєстраційних дій) підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. 
Згідно із ч. 6 ст. 16 Закону №3613-VI кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки, при цьому п. 10 ст. 24 вказаного Закону, державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок, якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації та припинення таких прав.
Як вбачається з матеріалів господарської справи, зокрема з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна – спірної земельної ділянки, остання є об`єктом права власності Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум”, м. Одеса з 15.09.2020 року, при цьому, підставою для державної реєстрації у даному випадку слугував акт приймання – передачі майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум”№ 1 від 11.09.2020 року. 
При цьому, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54050819 від 15.09.2020 року державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецього О.С. за матеріалами справи, яка переглядається господарським судом, жодним чином не оскаржувалося, рішення суду з цього приводу не приймалося.
Відповідно до ч. 1 -5 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Із ст. 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
При зверненні до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 19 лютого 2009 року справі «Марченко М. В. проти України», заява № 4063/04) у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо «права» як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; мова повинна йти про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру.
Тобто, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи є відповідні позовні вимоги у справі.
При цьому, суд також повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Знову ж таки, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав. Державна реєстрація речових прав виконує важливу функцію інформування третіх осіб про права та обтяження на майно, а у випадках, встановлених законом, з такою реєстрацією пов`язується виникнення прав на нерухоме майно (абзац третій частини другої статті 331 ЦК України). Хоча державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)).
Тому загальна спрямованість Закону № 1952-ІV полягає у забезпеченні достовірності та несуперечливості відомостей Державного реєстру прав. Механізм реалізації цього фундаментального підходу закріплений, зокрема, у п. 5 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону, яким встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Отже, інші положення цього Закону повинні застосовуватись у сукупності з нормою цього пункту.
Колегія суддів зауважує, що позивачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не було надано належних та допустимих письмових доказів, які б підтверджували наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1520 га за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53 з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009, як то: технічної документації на спірну земельну ділянку, складення якої мало наслідком формування такої земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, матеріалів оскарження державної реєстрації прав відповідача – 1 на земельну ділянку, оскарження рішення державного кадастрового реєстратора Бакланського Г.Г. від 07.08.2017 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, тощо. 
Також, позивачем у позовній заяві не наведено обґрунтованих підстав, яким саме чином його права та охоронювані законом інтереси, з урахуванням основного принципу господарського судочинства як принцип диспозитивності, що передбачено господарським процесуальним законодавством, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до його вимог, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, було порушено саме Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області, яке у даній справі залучено судом за клопотанням Товариства у якості співвідповідача. 
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відмови позивачу у задоволенні його вимог про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1520 га за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53 з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009.
Щодо вимоги позивача про скасування запису в Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 5110136900:32:008:0009 колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Аналогічно за змістом вказано і у п. 24 постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №105 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» - до Державного земельного кадастру вносяться інформація про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень) (частина 10).
Відповідно до ч.4 ст. 25 Закону України «Про державний земельний кадастр» поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Відповідно до п. 57 постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №105 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку. Відповідно до п.114 державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.
Згідно п. 60 запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Згідно п. 61, скасування запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування.
Отже, вимога про скасування запису у Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1520 га за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53 з кадастровим номером 5110136900:32:008:0009 фактично є похідною від вимоги про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки, оскільки у випадку скасування такої реєстрації, Поземельна книга на таку земельну ділянку автоматично закривається, з огляду на що, висновок суду першої інстанції в цій частині є правомірним та скасування не потребує.
Враховуючи наведені обставини, в даному випадку, судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕСТА”, м. Одеса, виходячи із заявлених ним підстав та предмету позову до відповідача – 2, а доводи та вимоги апеляційної скарги на оскаржуване рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Квантум», м. Одеса в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі №916/106/21, вказане рішення потребує скасування в частині задоволених позовних вимог з прийняття нового рішення про відмову в частині позовних вимог, задоволених судом першої інстанції. При цьому доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА», м. Одеса, зазначені ним в апеляційній скарзі на зазначене рішення судом апеляційної інстанції прийняті не були, оскільки останні не підтверджуються наявними у матеріалах господарської справи належними та допустимими доказами. 
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА», м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі № 916/106/21 задоволення не потребує, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Квантум», м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі № 916/106/21 потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі № 916/106/21 потребує скасування в частині задоволених позовних вимог з прийняття нового рішення про відмову в частині позовних вимог, задоволених судом першої інстанції.
Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА», м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі №916/106/21залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Квантум», м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі №916/106/21 – задовольнити.
Скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі №916/106/21 в частині задоволення позовних вимог про скасування в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису №38170620 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Компанія Квантум”, м. Одеса на земельну ділянку загальною площею 0,1520 га (кадастровий номер 5110136900:32:008:0009), що розташована за адресою: м.Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53.
Відмовити у позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю “ВЕСТА”, м.Одеса про скасування в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису № 38170620 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю  ,,Компанія Квантум”, м.Одеса на земельну ділянку загальною площею 0,1520 га (кадастровий номер 5110136900:32:008:0009), що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53.
В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі № 916/106/21 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 27.09.2022 року.
Повний текст постанови складено та підписано 28 вересня 2022 року.

        Головуючий суддя 	        Г.І. Діброва	
Судді 	С.І. Колоколов	
 	А.І. Ярош