КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                    
єдиний унікальний номер справи 760/3519/21
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/1245/2022
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                            У К Р А Ї Н И
 
            01 липня 2022 року                                                                                     м. Київ
 
            Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді - доповідача                                               Білич І.М.
                             суддів                                                  Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва  від 27 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Солом`янського районного суду м. Києва Шереметьєвої Л.А.,
 
по цивільній справі № 760/3519/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,-
 
в с т а н о в и л а:
 
У лютому 2021 року Акціонернетовариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , за результатами розгляду якого просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором SAMDN50000064827668 від 26 лютого 2019року в розмірі 122 696,02 грн. станом на 29 грудня 2020 року, яка складається з наступного: 0 грн. - заборгованість за кредитом, 2 854,27 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 0 грн. - заборгованість за комісією, 119 850,75 грн. - заборгованість за пенею.
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 20 червня 2012 року підписала Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н, згідно якої отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач своєчасно банку не надавала грошові кошти для погашення заборгованості у зв`язку з чим  виникла заборгованість за кредитним договором.
26 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено додаткову угоду, за умовами якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п. 1.2 додаткової угоди, якщо клієнт здійснює платіж в розмірі та в строки вказані в п. 1.5.1. додаткової угоди, строк повернення кредиту до 25 серпня 2019 року.
Враховуючи, що відповідач не повернув своєчасно грошові кошти банку для погашення заборгованості відсотками та іншими витратами, відповідно до умов договору, просили суд задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва  від 27 липня 2021 року в задоволені позовних вимог відмовлено.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк»                  Крилова О.Л. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, та задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги необґрунтованістю висновків суду першої інстанції. Вказуючи, що укладений договір є публічним договором приєднання, відсутність підпису позичальника на тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки підписавши заяву про приєднання та надання банківських послуг, позичальник висловлює свою згоду на запропоновані банком умови. 
Суд першої інстанції не надав оцінки укладеній між сторонами додатковій угоді від 26 лютого 2019 року за умовами якої, банк здійснює анулювання частини заборгованості за кредитним договором, зокрема, тій обставині, що прощення боргу стає можливим виключно у разі виконання клієнтом належним чином зобов`язань, встановлених додатковою угодою.
Сторони, підписуючи додаткову угоду, узгодили суму наявного боргу, а також внесли зміни до договору та визначили, що сума заборгованості, яка виникла до дати укладення додаткової угоди становить 140 571,84 грн. Отже вказана угода свідчить про визнання відповідачем боргу за кредитом у визначеному розмірі.
Суми, які просить стягнути позивач належним чином обґрунтовані та підтверджені.  Зокрема, банківська виписка має статус первинного документу, а факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань вбачається з розрахунку і виписки.
 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
 
Відповідно  до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у  справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного  провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції  без повідомлення учасників справи.
У порядку ч. 13 ст. 7  ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
            
            Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав, що оскільки при укладенні кредитного договору в  вигляді анкети-заяви питання про розмір процентів сторонами не узгоджувався, як і не узгоджувалося питання відповідальності в вигляді пені, питання в частині відсотків, узгоджене сторонами в Додатковій угоді, судом не може прийматися до уваги і не може бути підставою для стягнення з відповідача нарахованих процентів на підставі анкети-заяви. 
 
Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно  і всебічно дослідив  і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено, що 20 червня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», в якій остання підтвердила свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських слуг та Тарифами банку, які викладені на зазначеному в заяві офіційному сайті банку є договором про надання банківських послуг. (а.с.5).
Зі змісту підписаної відповідачем анкети-заяви  вбачається, що відповідач, як позивальник, виявила бажання оформити платіжну картку.
26 лютого 2019 року між сторонами підписано додаткову угоду, відповідно до якої банк здійснює прощення /анулювання/ частини заборгованості, пені та шрафу.
Відповідно до п.1.3 додаткової угоди сторони узгодили строк повернення кредиту до 25 серпня 2019 року відповідно до графіку погашення, підписаного сторонами, а саме: щомісячними платежами в розмірі 3 462, 57 грн.
Пунктом 1.4 додаткової угоди сторонами узгоджена процентна ставка за кредитом у розмірі 0, 01%.
Відповідно до п.1.6.1 додаткової угоди в разі прострочення виконання клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених п.1.5.2 угоди та/або будь-якого із зобов`язань, передбачених договором, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена п.1.2, та умова про зміну відсоткової ставки, передбачена п.1.4 угоди, не застосовується.
Як вказує позивач, відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання,  за умовами кредитного договору та додаткової угоди.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача  станом на 29 грудня 2020 року складає у розмірі 122 696, 02 грн, з яких: 2 845, 27 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;  119 850, 75 грн. - пеня.
 
На підтвердження своїх вимог АТ КБ «Приватбанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», яка не містить в собі інформації щодо суми кредитного ліміту, оформлення саме платіжної картки «Універсальна» на ім`я відповідача, визначення розміру відсотків та штрафних санкцій.
Відтак, позивачем не зазначено про наявність розміру заборгованості ОСОБА_1 перед банком на час укладення додаткової угоди.
Так як, сума заборгованості, що виникла в період з дати укладання договору до дати підписання угоди складає 140571,84 грн., банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення: відсотків на 0 грн., комісії на 0 грн., пені на 113235.17000000001 грн., штрафу на 2895,06 грн. При цьому, відсутні докази, сум (розміру заборгованості), що були прощені позивачем. А також що у відповідача наявна платіжна картка № НОМЕР_1 .
 
Відповідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1048 ЦК України).
Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за договором SAMDN50000064827668 від 26 лютого 2019 року, просив стягнути заборгованість по відсоткам за користування кредитом та заборгованість за пенею, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині розрахунком кредитної заборгованості та додатковою угодою.
 
Посилання апеляційної скарги на те, що сторони підписавши 26 лютого 2019 року додаткову угоду узгодили суму наявного боргу у відповідача перед банком на думку колегії суддів не узгоджуються з матеріалами справи та доводами апеляційної скарги.
З додаткової угоди не можливо встановити чи дійсно вона відноситься  до анкети-заяви №б/н від 20 червня 2012 року, оскільки додаткова угода до кредитного договору № SAMDN50000064827668 від 26 лютого 2019 року укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за договором про надання банківських послуг № SAMDN50000064827668 від 20 червня 2012 року, а анкета-заява не містить в собі відповідного номеру, як і самого договору за цим номером.
А  відтак, суд позбавлений можливості встановити чи дійсно між сторонами наявні кредитні правовідносини за договором № SAMDN50000064827668 від 20 червня 2012 року.
Також матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що відповідач не здійснювала взятий на себе обов`язок по виконанню умов договору починаючи з моменту його укладення - 20 червня 2012 року до моменту укладення додаткової угоди - 26 лютого 2019 року.
Так, в матеріалах справи наявні виписки за період з 26 лютого 2019 року по 29 грудня 2020 року  проте, згідно умов додаткової угоди здійснення погашення кредиту має відбуватись шляхом здійснення платежів на картку № НОМЕР_1 . Матеріали справи не містять доказів того, що вказані виписки тотожні реквізитам вказаної картки.
 
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76, 77 ЦПК України).
 
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
 
 З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального права і підстав для його скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с та н о в и л а :
 
          Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни  залишити без задоволення.
             
          Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 липня 2021 рокузалишити без змін. 
 
           Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

              Суддя - доповідач :                              

              Судді