Номер провадження: 22-ц/813/8460/22 
Справа № 947/28028/19
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Склярська І. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України 

31.10.2022                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Склярської І.В., 
суддів: Бездрабко В.О., 
Семиженка Г.В.,
секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення та ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року (під головуванням судді Пучкової І.М.), у справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на будівельні матеріали і обладнання в порядку спадкування, 
встановив:

1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2019 року ОСОБА_5 , який діє від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на будівельні матеріали і обладнання в порядку спадкування та просив:
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/18 частину будівельних матеріалів і обладнання, які були використані у процесі будівництва незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 112, 2 кв.м., на земельній ділянці 600 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_6 .
Позовна заява мотивована тим, що 03.12.2004 ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_6 , від якого народився ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 (мати ОСОБА_6 ).
Згідно з реєстром речових прав на нерухоме майно, співвласниками домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 та син  ОСОБА_4 , які є спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , та яким належало 1/18, 13/48, 13/96, 1/18 частин цього домоволодіння. 
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 08.02.2010, за реєстровим №2-119, що видано Третьою Одеською державною нотаріальною конторою, на самочинно збудовані будівлі: гараж «К», сарай «В», сарай майстерня «Г», сарай «З», житловий будинок «И», житловий будинок « ОСОБА_9 свідоцтво не видавалося, їхня вартість в оцінку спадкового майна не включена у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року у складі судді Пучкової І.М. відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про залишення без розгляду позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання права власності на будівельні матеріали і обладнання в порядку спадкування. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що справа перебуває на стадії судового розгляду по суті, а у відповідності до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України заява про залишення позову без розгляду може бути подано позивачем до початку розгляду справи по суті.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року у складі судді Пучкової І.М. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року про відмову у задоволенні її клопотанні про залишення позову без розгляду та рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року - скасувати.
Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду, відмовивши у задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення судових витрат.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що направлення позивачкою відповідно до поштового штемпеля 27.10.2020 до часу підготовчого засідання, яке відбулося 02.11.2020, заяви про залишення позову без розгляду було достатньою правовою підставою для залишення позову без розгляду. Проте, як зазначає апелянт, суд першої інстанції, замість того, щоб залишити позовну заяву без розгляду, не вирішив її долю і в судовому засіданні 16.04.2021, та лише 23.04.2021 у задоволенні вказаної заяви було відмовлено з тих підстав, що вона була подана після закриття підготовчого провадження, не звернувши при цьому увагу та не надавши оцінку тому, що зазначену заяву здано на пошту, про що свідчить поштовий штемпель до закриття підготовчого провадження, і в силу вимог ч. 6 ст. 124 ЦПК України, цей строк позивачкою не є пропущеним.
Крім того, апелянт посилається на те, що оскільки суд вважав позивачку належним чином повідомленою про всі судові засідання, її неявку у п`ять судових засідань поспіль (незважаючи на те, що судові повістки направлялися не на адресу вказану позивачкою у позові для листування), її неявка не перешкоджала суду залишити позов без розгляду, внаслідок повторної неявки, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. 
Додатково вказала, що ОСОБА_3 та її представником попереднього розрахунку суми судових витрат, у передбачений строк до суду, надано не було, так як і не було його надано після укладення договору про надання правничої допомоги від 27 серпня 2019 року, додаткової угоди №4 від 07 серпня 2019 року. 
Заява представника відповідача про поновлення строку на подання доказів та їх залучення подана з пропуском встановленого строку, в той же час клопотання про поновлення строків для звернення до суду з цією заявою носить формальний характер та не підтверджено належними доказами, які беззаперечно свідчать про наявність у відповідача перешкод скористатись процесуальним правом та подати відповідні докази разом із відзивом та під час проведення підготовчого судового засідання. Крім того, до заяви про поновлення строку на подання доказів та їх залучення відповідачем не було надано доказів їх надсилання усім учасникам справи, зокрема відповідачу - Одеській міській раді.

(2) Позиція інших учасників справи
В заяві ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не визнав, апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що житловий будинок будувався ним та ОСОБА_3 , його мати – ОСОБА_8 та брат – ОСОБА_6 участі в будівництві не приймали. Всі будівельні матеріали були придбані за особисті кошти ОСОБА_3 .
Додатково зазначив, що будинок був узаконений в 2000 році за ним та ОСОБА_3 , в цей період ОСОБА_1 ще не була навіть дружиною брата – ОСОБА_6 . 
Також, просив судове засідання проводити без його участі.
В заяві ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги не визнала, апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду без змін та стягнути з ОСОБА_1 на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Також, просила судове засідання проводити без її участі.
Від Одеської міської ради, ОСОБА_4 та органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради відзив на апеляційну скаргу не надходили.

Рух справи
16.10.2020 ухвалою Київського районного суду м. Одеси залучено до участі в якості співвідповідача Одеську міську раду.
23.04.2021 ухвалою Київського районного суду м. Одеси відмовлено у задоволенні заяви представника позивача   ОСОБА_1  про залишення позовної заяви без розгляду у даній справі відмовлено.
23.04.2021 рішенням Київського районного суду м. Одеси відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
17.06.2021 ухвалою Одеського апеляційного суду від апеляційну скаргу ОСОБА_1   на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року повернуто апелянту.
21.12.2021 постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1  задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року скасовано. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Одеської міської ради про визнання права власності на будівельні матеріали і обладнання в порядку спадкування залишено без розгляду. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну допомогу в розмірі 10000 грн.
Постановами Верховного Суду від 28 вересня 2022 року:
- касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання права власності на будівельні матеріали і обладнання в порядку спадкування направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;
- касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 червня 2021 року скасовано. Справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.10.2022 відкрито апеляційне провадження на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2021 року та справу призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції на 31 жовтня 2022 року о 14:30 год.
Від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 - адвоката Скіндер В.Б., надійшли заяви про розгляд справи у суді апеляційної інстанції за їх відсутності. 

2. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні заяви про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції обґрунтовував свій висновок тим, що справа перебуває на стадії судового розгляду по суті, а у відповідності до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України заява про залишення позову без розгляду може бути подано позивачем до початку розгляду справи по суті.
Суд першої інстанції розглянувши справу по суті та відмовляючи у задоволенні позов дійшов висновку, що позивачкою не доведено дійсної участі ОСОБА_6 у будівництві об`єкта нерухомості. Введення в експлуатацію спірного будинку та укладення мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 25.06.2005 відбулося за життя ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та який не заперечував проти набуття ОСОБА_3 права власності на спірний будинок, тому право ОСОБА_1 , як спадкоємиці ОСОБА_6 порушеним бути не може.
Право на судовий захист передбачено статтею 55 Конституції України.  
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22 рішення ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», заява № 23436/03).
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
З матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на будівельні матеріали і обладнання в порядку спадкування (т. 1 а.с. 1-6).
       Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 04.08.2020 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне провадження у справі, призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 19.08.2020 (т. 1 а.с. 130-131).
Протокол судового засідання від 19.08.2020 свідчить про те, що у судове засідання сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 16.10.2020 о 10:00 год. (т. 1 а.с. 139).
Конверт ОСОБА_1 про виклик на 16.10.2020 повернувся з відміткою «повертається, за закінченням терміну зберігання» (т. 1 а.с 144).
Протокол судового засідання від 16.10.2020 свідчить про те, що у судове засідання сторони не з`явилися, головуючий суддя без виходу до нарадчої кімнати, за наслідками клопотання представника позивача про залучення співвідповідача по справі, постановила ухвалу про відмову вказаного клопотання, оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 26.10.2020 (т. 1 а.с. 166-168).
Матеріали справи не містять виклику у судове засідання на призначену дату (26.10.2020) позивача (представника позивача).
Протокол судового засідання від 26.10.2020 свідчить про те, що у судове засідання позивач (представник позивач) відсутні, головуючий суддя без виходу до нарадчої кімнати, з урахуванням того, що ОСОБА_4 є неповнолітнім, постановила ухвалу про залучення до справи, в якості третьої особи - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 02.11.2020 (т. 1 а.с. 199).
Конверт ОСОБА_1 про виклик на 02.11.2020 повернувся з відміткою «повертається, за закінченням терміну зберігання» (т. 1 а.с 216).
02.11.2020 ухвалою Київського районного суду м. Одеси закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 16.11.2020 (т. 1 а.с. 207). 
Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що 26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку про що свідчить конверт з поштовим штемпелем “27.10.2020”, звернулася до суду з заявою, в якій посилаючись на положення п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України, просила залишити без розгляду її позовну заяву, ухвалу про залишення без розгляду направити на адресу вказану для листування (т. 2 а.с. 17-18). Зазначена заява, відповідно до штампа вхідної кореспонденції, зареєстрована в суді першої інстанції лише 25.03.2021.
Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи (ч. 1 ст. 417 ЦПК України). Отже, при апеляційному перегляді справи апеляційний суд доводи апеляційної скарги зокрема про подання позивачкою 27 жовтня 2020 року через засоби поштового зв`язку заяви про залишення позову без розгляду, тобто до початку розгляду судом першої інстанції справи по суті вважає доведеними, такими, що ґрунтуються на нормі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та іншими учасниками справи не спростовані.
Суд має уважно слідкувати за заявами та клопотаннями, які заявляються учасниками справи, й своєчасно їх розглядати. Не вирішення заяви позивачки про залишення позову без розгляду, подану до початку розгляду справи по суті свідчить про недотримання судом прав позивачки, як учасника судового процесу.
02.11.2020 ухвалою Київського районного суду м. Одеси закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 16.11.2020 (т. 1 а.с. 207). 
Згідно частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Відповідно до частини другої статті 189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.
Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 грудня 2021 року у справі № 910/7103/21, на яку посилається позивач у касаційній скарзі, зроблено висновок, що:
«відповідно до практики Верховного Суду, яку колегія суддів враховує на підставі частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.
Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті».
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зроблено висновок, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
        Отже, наявність в матеріалах справи заяви поданої до початку розгляду справи по суті, 17.10.2020 року, проте зареєстрованої судом лише 25.03.2021 року надавало можливість суду першої інстанції, з метою дотримання прав позивачки на розгляд її заяви, повернутися в стадію підготовчого засідання (враховуючи, що протягом 7-ми судових засідань: 16.11.2020; 30.11.2020; 27.01.2021; 15.02.2021; 01.03.2021; 12.03.2021; 16.04.2021, які призначалися після підготовчого засідання, 02.11.2020 року, справа не розглядалася у тому числі з підстав неявки позивачки) внаслідок не вирішення в ньому 02.11.2020 цієї заяви. 
       Про розгляд заяви ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду звертав увагу суду адвокат позивачки у письмовій заяві від 16.04.202 з тексту якої, а також матеріалів справи вбачається, що заява ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду подавалася лише одна — 27.10.2020 (т. 2 а.с. 28-29, 17-18), проте суд в оскарженій ухвалі помилково зазначив що 16.04.2021 представник ОСОБА_1 надав до суду заяву про залишення позову без розгляду. 
       Звернення уваги суду першої інстанції на наведені обставини, унеможливило б постановлення ухвали про відмову у задоволенні заяви представника позивача про залишення позову без розгляду (т. 2 а.с. 29).
Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Таким чином, постановляючи вказану ухвалу про відмову у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції не звернув увагу, що заяву про залишення позовної заяви без розгляду, ОСОБА_1 направила до суду засобами поштового зв`язку, зі штампу «Укрпошта» якої вбачається, що вказану заяву було направлено 27.10.2020, тобто до постановлення ухвали суду про призначення справу до судового розгляду по суті і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду як такої яка подана після початку розгляду справи по суті.
Отже, правовим наслідком відсутності підстав для відмови у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду, поданої до початку розгляду справи по суті має бути судове рішення про задоволення заяви позивача про залишення позову без розгляду.
       Залишення позову без розгляду на стадії до початку розгляду справи по суті унеможливлює розгляд позову по суті, правовий інтерес до вирішення якого позивачкою втрачено. Отже судового рішення про відмову чи задоволення позову судом, при таких обставинах, не може бути ухвалено.
       Таким чином рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021, підлягає скасуванню.
       Відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. 
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 353 ЦПК України, доводи апеляційної скарги позивачки на заперечення на ухвалу суду, яка оскарженню окремо від рішення суду не підлягає, ухвала Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції, при скасуванні оскаржуваної ухвали заперечення на яку включені до апеляційної скарги обмежений повноваженнями щодо її направлення до суду першої інстанції (ст. 379 ЦПК України), а з урахуванням вимог п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, ч. 1 ст. 377 ЦПК України має право залишити позовну заяву без розгляду.

Щодо суті апеляційної скарги
Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (ч. 1 ст. 377 ЦПК України).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
З урахуванням норми ч. 2 ст. 353 ЦПК України, згідно якої заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду та відповідно до наведених норм процесуального закону, наведених обставин справи, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 та ухвала Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 – скасуванню, з постановленням нового судового рішення, яким позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Відповідно до п. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. 
Заяви зі сторони відповідачів: адвоката ОСОБА_3 - Лукнінюка В.В. (т. 3 а.с. 110), ОСОБА_2 (т. 3 а.с. 112-113), ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 114-119) про розгляд справи за їх відсутності, пояснення по суті спору та прохання стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., не містять вимоги про компенсацію, у разі залишення позову без розгляду, здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, які мають доводитися відповідачами, що унеможливлює стягнення судом апеляційної інстанції витрат на правову допомогу. Інші матеріали цивільної справи виконання відповідачем вимог п. 5 ст. 142 ЦПК України, з урахуванням обізнаності відповідачами вимог позивачки щодо підстав залишення позову без розгляду, також не містять.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 382 ЦПК України, суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 та ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 — скасувати, постановити нове судове рішення, яким залишити позовні вимоги ОСОБА_1 без розгляду, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови суду складено 01 листопада 2022 року.

Головуючий:                                                                      І.В. Склярська

Судді:                                                                 В.О. Бездрабко

                                                                Г.В. Семиженко