КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                                                        Справа 754/15882/21
                                                                                         Апеляційне провадження № 22-ц/824/9465/2022
 
П О С Т А Н О В А
Іменем      України
 
07  грудня 2022 року                                                                                     м. Київ
 Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            головуючого судді                Кашперської Т.Ц.,
            суддів                                     Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
            за участю секретаря              Мороз Н.В.,
 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Саламон О.Б. в м. Київ 16 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
 
У жовтні 2021 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом про захист прав споживачів, просили визнати незаконними дії відповідача щодо зняття з обліку у програмному комплексі КП «Київтеплоенерго» вузла розподільного обліку теплової енергії кв. АДРЕСА_1 та дії, пов`язані з нарахуванням плати за спожиту послугу з централізованого опалення без врахування показань вузла розподільного обліку; зобов`язати відповідача поставити на облік у програмному комплексі КП «Київтеплоенерго» вузол розподільного обліку теплової енергії квартири АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідача здійснити перерахунок нарахувань за спожиту послугу з централізованого опалення з врахуванням показань вузла обліку теплової енергії, стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди на їх користь в розмірі 24000 грн.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири за вказаною адресою, а ОСОБА_2 , на якого оформлені особові рахунки та договори з постачальниками комунальних послуг,  її чоловіком. В 2018 році ними було прийнято рішення встановити вузол розподільного обліку теплової енергії (квартирний тепловий лічильник), з приводу чого звернулися до ТОВ «Техенерго-Клімат» для розробки «Робочого проекту обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії», який було розроблено відповідно до чинних на той момент нормативно-правових актів та погоджено з структурним підрозділом КП «Київтеплоенерго» та обслуговуючою організацією ТОВ «Житлобуд 1». Потім, згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 12 грудня 2018 року ТОВ «Техенерго-Клімат» виконало роботи з влаштування вузла розподільного обліку теплової енергії та встановило засіб обліку теплової енергії Q heat US 1,5 DN-15 за серійним № 66603410, після чого вказаний вузол обліку теплової енергії був введений в експлуатацію та прийнятий на комерційний облік до КП «Київтеплоенерго» за актами від 12 грудня 2018 року та від 13 лютого 2019 року відповідно. Про факт прийняття на абонентський облік також свідчать рахунки-повідомлення, які вони отримували. Однак, рахунок станом на 01 січня 2020 року знов не враховує показання вузла розподільного обліку, відповідач продовжує здійснювати нарахування за послугу централізованого опалення без врахування показань вузла розподільного обліку в їх квартирі. Листом від 19 грудня 2019 року відповідач повідомив, що у програмному комплексі КП «Київенерго» знято з обліку вузли розподільного обліку теплової енергії, обґрунтовуючи це тим, що в їхньому будинку функціонує система опалення, в якій поєднано властивості вертикальної та горизонтальної системи підключення, що скасовує законність вже встановленого вузла розподільного обліку в їх квартирі.
Вказують, що дії відповідача щодо них призвели до душевних страждань, які негативно відобразились на них. Внаслідок нарахування відповідачем за послуги з централізованого опалення без врахування показань законного вузла обліку теплової енергії в їх квартирі вони зазнали моральних переживань, виникла необхідність звернення до суду за захистом своїх порушених прав, порушено звичайний порядок організації їх життя, вони змушені докладати зусиль для відновлення попереднього стану.
            
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2022 року позов частково задоволено,визнано незаконними дії відповідача щодо зняття з обліку у програмному комплексі КП «Київтеплоенерго» вузла розподільного обліку теплової енергії кв. АДРЕСА_1 ; зобов`язано відповідача поставити на облік у програмному комплексі КП «Київтеплоенерго» вузол розподільного обліку теплової енергії квартири АДРЕСА_1 , зобов`язано відповідача здійснити перерахунок нарахувань за спожиту послугу з централізованого опалення з врахуванням показань вузла обліку теплової енергії, стягнуто з відповідача компенсацію моральної шкоди на користь позивачів кожному в розмірі 6000 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто з відповідача судовий збір на користь держави 3178 грн.
 
Відповідач КП «Київтеплоенерго», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з?ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував з посиланням на правові висновки Верховного Суду в справі № 234/18252/18 та Великої Палати Верховного Суду в справі № 522/12901/17-ц на те, що перелік способів захисту визначено ст. 15, 16 ЦК України, однак такий спосіб захисту як визнання дій неправомірними сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права, а тому не підлягає розгляду в судовому порядку.
Наводив положення п. 7 розділу ІІІ Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12 жовтня 2018 року № 270, ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 року № 829, яким встановлено критерії до внутрішньобудинкової системи опалення, за дотримання яких наявна технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку.
Вказував, що позивачами не надано акт обстеження, яким би підтверджувалася технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку.
Зазначав, що судом першої інстанції не було встановлено, що відповідно до акту обстеження система опалення в будинку виконана за змішаною схемою, опалювальні прилади підключені до опалювальних трубопроводів (стояків), які проходять транзитом через усі поверхи будинку, зворотні трубопроводи від опалювальних приладів зводяться до загального трубопроводу (зворотнього «стояка»), який проходить транзитом через усі поверхи будинку, і знаходиться у приміщенні кухні. Перед загальним зворотнім трубопроводом встановлено лічильник тепла. Таким чином, система опалення кв. АДРЕСА_1 однотрубна з вертикальною розводкою змішаного типу.
Судом першої інстанції не встановлено, що врахування КП «Київтеплоенерго» показань вузла розподільного обліку теплової енергії в квартирі позивачів неможливе з огляду на відсутність належного підтвердження відповідності встановленого розподільного обліку теплової енергії нормативним вимогам, що, як наслідок, призвело до некоректного обліку спожитої теплової енергії по відношенню до мешканців квартир без індивідуальних засобів обліку теплової енергії.
Вважав, що судом першої інстанції невірно встановлено, що дії відповідача щодо неврахування показань вузла розподільного обліку теплової енергії при розрахунку оплати за централізоване опалення є неправомірними.
Вказував, що позивачем до позову не надано погодженого у встановленому порядку акта про прийняття вузла обліку в експлуатацію, не надано копії ліцензії на постачання теплової енергії, виданої ТОВ «Житлобуд-1», а тому неможливо стверджувати, що у 2018 році вказане підприємство мало статус теплопостачальної організації та мало повноваження на погодження таких проектів.
Наголошував, що з урахуванням положень нормативних актів, що діяли на момент встановлення вузла, та враховуючи, що у квартирі позивача подача теплоносія здійснюється за вертикальною системою, то відповідно є можливим влаштування приладів-розподілювачів, а не встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії. Прилад, встановлений в квартирі позивачів, є вузлом розподільного обліку теплової енергії, що не міг бути встановлений в силу положень ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт». 08 січня 2019 року на сайті Міністерства розвитку громад та територій розміщено роз`яснення, відповідно до якого вузли розподільного обліку теплової енергії у будинку з вертикальною системою централізованого опалення не встановлюються, оскільки це призводить до втручання в систему опалення. Зазначене свідчить про можливе порушення прав та інтересів інших співвласників багатоквартирного будинку, що призведе до порушення теплового балансу.
Зауважував, що акт введення в експлуатацію вузла від 10 жовтня 2018 року складений з порушеннями, оскільки не містить необхідних підписів.
Вважав, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги про стягнення моральної шкоди, не врахував відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження наявності такої шкоди, перенесених моральних страждань та переживань, а також що стан здоров`я позивачів та їхнє захворювання знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача, також позивачами не надано доказів зміни життєвих обставин. 
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
 
Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист прав споживачів, суд першої інстанції виходив із того, що КП «Київтеплоенерго», який є виконавцем послуг з централізованого опалення квартири позивачів, всупереч вимог нормативно-правових актів обмежило права позивачів здійснювати оплату вартості фактично отриманої теплової енергії відповідно до даних встановленого індивідуального вузла розподільного обліку теплової енергії у належній їм квартирі, таким чином їх дії мають бути визнані незаконними та відновлено порушене право позивачів шляхом зобов`язання поставити на облік вузол розподільного обліку теплової енергії та здійснити перерахунок нарахувань з урахуванням його показань. Також суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачів про відшкодування їм моральної шкоди по 6000 грн. кожному.
 
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.
 
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2004 року,  договору дарування від 29 грудня 2018 року (а. с. 9 - 11), ОСОБА_2 є споживачем комунальних послуг за вказаною адресою.
На а. с. 12 - 22 знаходиться копія робочої документації по обладнанню вузла обліку теплової енергії від 15 грудня 2018 року на об`єкті, яким є квартира АДРЕСА_1 , виконаної ТОВ «Техенерго-Клімат». Робоча документація погоджена балансоутримувачем ТОВ «Житлобуд-1» та СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» 30 січня 2019 року.
На а. с. 24 знаходиться копія сертифікату затвердження типу вимірювальної техніки від 31 грудня 2015 року на тип засобів вимірювальної техніки «Теплолічильники Q heat US».
На а. с. 25 знаходиться копія акту приймання виконаних робіт від 12 грудня 2018 року, виконавець ТОВ «Техенерго-Клімат», за адресою квартира АДРЕСА_1 , згідно якого виконано монтаж лічильника Q heat 1,5 R, заводський № 66603410, дата повірки 13 вересня 2022 року.
На а. с. 26 знаходиться копія акту введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 12 грудня 2018 року, складений споживачем ОСОБА_2 , та підрядником ТОВ «Техенерго-Клімат», в якому зазначені відомості про накопичену кількість теплової енергії, накопичений об?єм води, номер пломби. Акт складено про те, що підрядником якісно виконано роботи з монтажу вузла обліку теплової енергії за адресою квартира АДРЕСА_1 , прилад обліку теплової енергії типу Q heat заводський № 66603410, виробництва Німеччини, занесений до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки за № 43670 та відповідає вимогам ДСТУ 3339-96 «Теплолічильники. Загальні технічні вимоги». Комплекс виконано підрядником згідно робочого проекту. Теплолічильник повірено заводом-виробником 13 жовтня 2018 року, наступна повірка 13 вересня 2022 року.
На а. с. 27 наявна копія акту прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення від 13 лютого 2019 року, складений слюсарем ЖБК «Житлобуд-1», в присутності споживача ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , актом підтверджено, що засіб обліку встановлено згідно технічного рішення по проекту та допущено до експлуатації.
На а. с. 28 - 30 знаходяться копії рахунків-повідомлень КП «Київтеплоенерго» станом на лютий - березень 2019 року та на січень 2020 року, згідно яких в березні 2019 рахунок враховує показання теплолічильника, в січні 2020 року нарахування здійснено за показаннями будинкового лічильника.
Листом від 04 жовтня 2019 року КП «Київтеплоенерго» повідомило ОСОБА_2 , що з метою приведення порядку ведення обліку кількості спожитих послуг та порядку нарахування плати за спожиті послуги з централізованого опалення у відповідність до вимог чинного законодавства йому необхідно надати акт обстеження із відповідним висновком, з метою підтвердження технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку в її квартирі, в іншому випадку КП «Київтеплоенерго» буде змушено здійснювати нарахування за спожиту послугу з централізованого опалення без урахування показань вузлів розподільного обліку теплової енергії (а. с. 31).
На а. с. 40 знаходиться копія акту обстеження технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії, складеного 08 листопада 2019 року ТОВ «Техенерго-Клімат», в якому перевірено відповідність критеріям згідно постанови від 10 жовтня 2018 року № 829, зокрема: 1) окреме відгалуження системи опалення для окремого приміщення, наявність якого встановлено під час візуального огляду та яке передбачене принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення будівлі - так, забудовником передбачене встановлення теплолічильника на зворотному трубопроводі; 2) принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення передбачено технічну можливість встановлення автоматичних регуляторів температури в приміщеннях для регулювання споживання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що не призведе до порушень гідравлічного режиму внутрішньобудинкової системи опалення будівлі - так, всі радіатори оснащені автоматичними регуляторами температури; 3) під час встановлення вузла розподільного обліку буде забезпечено дотримання вимог застосування засобу вимірювальної техніки та умов його належної експлуатації, що зазначені у технічній (супровідній) документації на неї - так; 4) можливість забезпечення вільного доступу для зняття показань приладу обліку, його обслуговування, заміни під час подальшої експлуатації - ні, 5) проектне рішення та заходи щодо встановлення теплолічильника - забудовником передбачено встановлення теплолічильника на зворотному трубопроводі. Проектне рішення складається з встановленням теплолічильника та першого термоопору на зворотному трубопроводі, другий термоопір монтується в найближчий подавальний стояк з опломбованим шаровим краном для запобігання перекриття потоку теплоносія; висновок щодо можливості встановлення: можливо.
11 листопада 2019 року ОСОБА_2 надав на ім`я керівника СВП "Енергозбут" копію акта  у відповідь на лист від 04 жовтня 2019 року щодо технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (а. с. 41).
Листом від 19 грудня 2019 року КП «Київтеплоенерго» повідомило ОСОБА_2 , що у житловому будинку АДРЕСА_3 функціонує система опалення, в якій поєднані властивості вертикальної та горизонтальної схеми підключення опалювальних пристроїв; у програмному комплексі КП «Київтеплоенерго» знято з обліку вузли розподільного обліку (квартирні вузли обліку теплової енергії), що встановлені в будинках з внутрішньобудинковою вертикальною системою подачі теплоносія, як такі, що не відповідають вимогам п. 6 Порядку № 829 (а. с. 42).
Листом від 03 лютого 2020 року КП «Київтеплоенерго» повідомило ОСОБА_2 , що оскільки з наданого акту обстеження щодо технічної можливості встановлення розподільного обліку теплової енергії вбачається, що у будинку всі подавальні стояки вертикального типу, тому вузли розподільного обліку (квартирний вузол обліку теплової енергії) встановлено без дотримання вимог Порядку (а. с. 44).
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого                            є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем) та фізичною особою (споживачем), яка отримує послуги з централізованого постачання гарячої води, урегульовано Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про теплопостачання».
 
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
 
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
 
Так, згідно статті 6 Закону України «Про теплопостачання» державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення комерційного обліку постачання теплової енергії.
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги.
 
Згідно частини сьомої статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.
 
Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що оператор зовнішніх інженерних мереж, виконавець комунальної послуги, інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов`язані приймати вузли обліку, встановлені відповідно до вимог цього Закону, на абонентський облік протягом 14 календарних днів, про що складається відповідний акт. Прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
 
До прийняття порядку, яким мала бути встановлена процедура взяття на абонентський облік, а також здійснений перегляд інших нормативно-правових актів протягом 6 місяців з дня опублікування Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (02 серпня 2017 року), діяли Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).
 
Пунктом 10 Правил передбачено, що справляння плати за нормативами споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.
 
Відповідно до пункту 29 Правил споживач має право: зокрема, на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку.
 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.Виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, формує та надає споживачу (його представнику) рахунки на оплату наданої комунальної послуги щомісяця.
 
Відповідно до статті 1 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»:
- вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності);
- вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.
 
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги.
 
Відповідно до частини сьомої статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузли розподільного обліку теплової енергії  у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються.
 
У такому разі для визначення обсягу теплової енергії, спожитої на потреби опалення, на всіх опалювальних приладах (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) особами, визначеними частинами другою і третьою цієї статті, повинні бути встановлені прилади - розподілювачі теплової енергії, крім випадків, коли це економічно недоцільно.
 
Модель приладу-розподілювача теплової енергії визначається власником (співвласниками) будівлі за погодженням з виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги.
 
Усі опалювальні прилади при застосуванні вузлів розподільного обліку теплової енергії або приладів - розподілювачів теплової енергії обладнуються автоматичними регуляторами температури повітря у приміщенні відповідно до будівельних норм.
 
Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів-розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. За наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.
 
Таким чином, повно та всебічно встановивши обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що знявши з встановленого абонентського обліку раніше взятий на нього вузол розподільного обліку теплової енергії та, здійснюючи нарахування позивачам вартості послуги з централізованого опалення з січня 2020 року без урахування показників лічильника теплової енергії, відповідач обмежив право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на раціональне споживання теплової енергії та оплату за фактично отримані послуги з постачання теплової енергії.
 
Та обставина, що 10 жовтня 2018 року Постановою Кабінету Міністрів України № 829 затверджено Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів-розподілювачів теплової енергії (далі - Порядок № 829), не є підставою для неврахування відповідачем показників лічильника теплової енергії, встановленого у квартирі позивачів, з огляду на таке.
 
Так, пунктом 6 Порядку № 829 передбачено, що технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку наявна за відповідності внутрішньобудинкової системи опалення всім таким критеріям:
-       окреме відгалуження системи опалення для окремого приміщення, наявність якого встановлено під час візуального огляду та яке передбачене принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення будівлі (за наявності);
-   принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення передбачено технічну можливість встановлення автоматичних регуляторів температури в приміщеннях для регулювання споживання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що не призведе до порушень гідравлічного режиму внутрішньобудинкової системи опалення будівлі;
-       під час встановлення вузла розподільного обліку буде забезпечено дотримання вимог застосування засобу вимірювальної техніки та умов його належної експлуатації, що зазначені у технічній (супровідній) документації на цей засіб;
-       можливість забезпечення вільного доступу для зняття показань приладу обліку, його обслуговування, заміни під час подальшої експлуатації.
 
Згідно з пунктом 3 Порядку № 829 розподільний облік споживання комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж і оснащена вузлами комерційного обліку теплової енергії, забезпечується шляхом встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії на вводі трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення в окреме приміщення будівлі або приладів - розподілювачів теплової енергії на опалювальних приладах.
 
Відповідно до вимог пункту 10 Порядку оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09 серпня 2018 року № 205, за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.
 
За твердженням сторони відповідача, вузли розподільного обліку не можуть встановлюватись при вертикальній внутрішньобудинковій системі опалення.
                                                                              
Квартира позивачів розташована у будинку, де використовується система опалення, в якій поєднано властивості вертикальної та горизонтальної системи підключення, про що відповідачем повідомлено позивачів листами від 03 лютого 2020 року, від 19 грудня 2019 року.
 
У квартирі позивача встановлено теплолічильник у складі: теплообчислювача, перетворювача витрат, термоперетворювача опору. Наступна повірка теплолічильника згідно акту має відбутись 13 вересня 2022 року. 
 
Зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що таким споживачем до прийняття нового Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільного обліку теплової енергії.
 
Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, було визначено право споживача на встановлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік, а також проведення оплати за спожиті послуги згідно з показниками індивідуальних приладів обліку.
 
Отже показники лічильників, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку до прийняття Порядку № 829, повинні враховуватися виконавцем послуг, тобто у цьому випадку КП «Київтеплоенерго».
 
Наведені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 756/2361/20-ц (провадження № 61-10724св21) і належно враховані судом першої інстанції.
 
Верховний Суд також звертав увагу на те, що Порядок № 829 не передбачає необхідність приведення раніше встановленого вузла обліку у відповідність до цього Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами. Вказаний порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829.
 
Суд першої інстанції надав вірної оцінки тим обставинам, що відповідачем протягом року враховувались надані позивачами показники лічильника, що також свідчить про правомірність та законність його установлення.
 
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірність дій відповідача щодо зняття з обліку встановленого в квартирі позивачів приладу обліку теплової енергії та нарахування їм оплати за комунальну послугу з централізованого опалення з січня 2020 року без урахування щомісячних показників лічильника.
 
Враховуючи, що вузол обліку позивачів вже знаходився на абонентському обліку позивача і був знятий з нього лише в зв`язку зі зміною законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників),  апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, формальні і такі, що зводяться до незгоди зі законним та справедливим рішенням суду першої інстанції, доводи відповідача в апеляційній скарзі, що позивачами не надано акт обстеження, яким би підтверджувалася технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку; що судом першої інстанції не було встановлено, що відповідно до акту обстеження система опалення в будинку виконана за змішаною схемою, а врахування КП «Київтеплоенерго» показань вузла розподільного обліку теплової енергії в квартирі позивачів неможливе з огляду на відсутність належного підтвердження відповідності встановленого розподільного обліку теплової енергії нормативним вимогам; що судом першої інстанції невірно встановлено, що дії відповідача щодо неврахування показань вузла розподільного обліку теплової енергії при розрахунку оплати за централізоване опалення є неправомірними; що позивачем до позову не надано погодженого у встановленому порядку акта про прийняття вузла обліку в експлуатацію; що вузли розподільного обліку теплової енергії у будинку з вертикальною системою централізованого опалення не встановлюються, оскільки це призводить до втручання в систему опалення; акт введення в експлуатацію вузла від 10 жовтня 2018 року складний з порушеннями, оскільки не містить необхідних підписів.
 
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, з посиланням на правові висновки Верховного Суду в справі № 234/18252/18 та Великої Палати Верховного Суду в справі № 522/12901/17-ц на те, що перелік способів захисту визначено ст. 15, 16 ЦК України, однак такий спосіб захисту як визнання дій неправомірними сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права, а тому не підлягає розгляду в судовому порядку. 
В постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, на які посилається відповідач, такі висновки в дійсності відсутні, а йдеться конкретно про те, що обраний позивачем спосіб захисту права шляхом подання позову про скасування протоколу щодо розгляду акта про порушення ПКЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акта неправомірними, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.
 
Відтак, перекручене застосування висновків Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду,викладених не в повному обсязі у зручному для відповідача контексті саме по собі не є релевантним до спірних правовідносин і не є саме по собі підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.
 
У відповідності до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
 
Згідно з приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).
 
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. 
 
Встановивши, що права позивачів було порушено, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, з якими погоджується апеляційний суд,щодо стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди. 
 
З огляду на вищенаведені положення законодавства та встановлені обставини справи, а саме, що внаслідок нарахування відповідачем за послуги з централізованого опалення без врахування показань законного вузла обліку теплової енергії в квартирі позивачів, що визнано протиправним, позивачі зазнали моральних переживань, у них виникла необхідність звернення до відповідача і суду за захистом порушених прав, у зв`язку з чим безумовно порушено звичайний порядок організації їх життя та існувала необхідність докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав і відновлення попереднього стану, суд першої інстанції обґрунтовано встановивнаявність причинного зв`язку між винними діями відповідача і наслідками, про які зазначали позивачі, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.
 
Апеляційний суд приймає до уваги, що розмір моральної шкоди, яку позивачі просив стягнути в сумі 24000 грн., судом першої інстанції зменшено до 6000 грн. на користь кожного, врахувавши принципи розумності та справедливості, а доводи апеляційної скарги, що суд погодився з оцінкою позивачів про заподіяння їм шкоди в розмірі 49600 грн., не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і нічим не підтверджені.
 
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, не вбачає підстав для зменшення присудженого судом розміру моральної шкоди та відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про ненадання позивачамидоказів зміни своїх життєвих обставинта розміру заподіяної моральної шкоди.
 
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди з судовим рішенням і не спростовують висновків суду першої інстанції.
 
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні,  питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 08 грудня 2022 року.

Головуючий:                                                                                      Кашперська Т.Ц.
 
Судді:                                                                                                  Фінагеєв В.О.  
 
                                                                                                                        Яворський М.А.