ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 листопада 2022 року 	м. Дніпро	справа № 340/2262/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою  Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року (суддя Казанчук Г.П.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №112550000365 від 13.04.2022, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити з 28.02.2022 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 1989 року по 2000 рік. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії №112550000365 від 13.04.2022 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області вирішити питання про призначення пенсії за віком з 05 квітня 2022 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 в колгоспі ім. Енгельса в 1989 – 2000 роках.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав належної оцінки тій обставині що відмова у призначенні пенсій обумовлена відсутністю необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком, оскільки до згідно архівної довідки від 20.08.2021 №175 про стаж роботи та заробітну плату за період роботи з 1989-2001 роки в колгоспі ім. Енгельса видана на прізвище '' ОСОБА_2 ", що не відповідає прізвищу заявниці – ОСОБА_2 . 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач, маючи згідно паспорту НОМЕР_1 прізвище ОСОБА_2 , звернулась із заявою про призначення пенсії за віком, проте рішенням про відмову у призначенні пенсії від 08.02.2022 року №1125500000365 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Як зазначає позивач, вказане рішення прийнято з підстав, що у поданих документів по різному вказано прізвище '' ОСОБА_2 '' та '' ОСОБА_2 ''. Це рішення оскаржене позивачкою не було.
Вказану невідповідність позивач вирішила усунути шляхом отримання нового паспорту з безконтактним електронним носієм №007588304 від 22.02.2022 року в якому прізвище вказане '' ОСОБА_2 ''  та відповідно змінено прізвище у картці платника податків.
05.04.2022 року позивач звернулась із заявою про призначення пенсії. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії №112550000365 від 13.04.2022 року відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , оскільки її страховий стаж становить 22 роки 1 місяць 12 днів, із необхідних 29 років. За даними розгляду документів, долучених до заяви не зараховано періоди роботи в колгоспі ім. ''Енгельса'' в 1989-2000 роках, оскільки у довідці про підтвердження страхового стажу вказано прізвище '' ОСОБА_2 '' в той час, як заявниця має прізвище '' ОСОБА_2 '' .
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Дослідивши обставини по справі колегія суддів доходить наступних висновків.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування розроблений Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Положеннями статті 24 цього Закону закріплено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Таким нормативно-правовим актом, що відповідно до Конституції України гарантував всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ).
Відповідно до статті 62 Закону України №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію наведеної бланкетної норми Кабінетом Міністрів України 12 серпня 1993 року прийнято постанову № 637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 17 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року (далі - Інструкція №58).
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 вказаної Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно п.4 до постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» № 301 від 27.04.1993 року відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
На момент внесення у трудову книжку позивача записів була чинна Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 № 162.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.4 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з пунктом 2.11 Інструкції № 162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 р. у справі № 677/277/17.
Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 р. у справі № 490/12392/16-а та від 04.09.2018 р. у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 р. у справі № 638/18467/15-а.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки не взято до уваги та не зараховано до загального стажу періоди роботи за трудовою книжкою до 01.01.2004 у зв`язку з тим, що у документах невірно зазначено прізвище позивача.
Колегія суддів відхиляє твердження апелянта щодо обґрунтованого неврахування страхового стажу позивача з посиланням на невірне заповнення трудової книжки, оскільки працівник не може відповідати за правильність і повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві.
В свою чергу неналежний порядок ведення і заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах, що узгоджується з висновками Верховного Суду в подібних правовідносинах, які на виконання ч. 5 ст. 242 КАС України враховувалися судом першої інстанції.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень статті 101 Закону України № 1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.
Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21.11.2018 р. у справі № 672/914/16-а, від 11.07.2019 р. у справі № 127/1849/17 та від 13.03.2020 р. у справі № 263/13195/16-а.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що відповідачем безпідставно не враховано надані документи, розбіжності в яких, не є такими, що унеможливлюють призначення пенсії ОСОБА_1 , що не спростовано відповідачем під час апеляційного розгляду справи. 
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області – залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
       
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко