ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/37425/21                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Іщук І.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року                                                                      м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б., 
суддів:                              Беспалова О.О.
                                        Ключковича В.Ю.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2022 року по справі за позовом Міністерства закордонних справ України до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про визнання протиправним та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Міністерство закордонних справ України з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, в якому просило суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. від 25.11.2021 про накладення штрафу на Міністерство закордонних справ України у виконавчому провадженні №66388767.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що оскаржувана постанова є такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та винесена з порушенням Закону України "Про виконавче провадження", оскільки Міністерством закордонних справ України вжито вичерпних заходів з метою виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2021 по справі №640/23726/20. Відповідачем без проведення перевірки стану виконання рішення суду, без з`ясування наявності чи відсутності поважних причин не виконання судового рішення прийнято оскаржувану постанову, чим, на думку позивача, порушено процедуру винесення постанови про накладення штрафу, яка закріплена частинами першою, другою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження".
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2022 року адміністративний позов Міністерства закордонних справ України задоволено:
-          визнано протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, код ЄДРПОУ 00015622) від 25.11.2021 про накладення штрафу на Міністерство закордонних справ України (01018, м. Київ, Михайлівська площа, 1, код ЄДРПОУ 00026620) у виконавчому провадженні №66388767.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що постанова про накладення штрафу винесена правомірно, оскільки станом на дату її винесення, у визначений Законом строк, рішення суду боржником не виконано, а також не повідомлено державного виконавця щодо поважності причин такого невиконання.
Позивач заперечує проти апеляційної скарги відповідача у повному обсязі, з підстав викладених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та просить рішення суду залишити без змін.
Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили. 
За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №640/23726/20, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2021:
- визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 280-р "Про звільнення ОСОБА_1 з посади державного секретаря Міністерства закордонних справ України";
- визнано протиправними та скасовано накази Міністерства закордонних справ України від 11 березня 2020 року № 416-ос "Про припинення роботи ОСОБА_1 на посаді державного секретаря МЗС" та від 04 вересня 2020 року № 1495-ос "Про звільнення з державної служби ОСОБА_1 ";
- поновлено ОСОБА_1 на посаді державного секретаря Міністерства закордонних справ України з 11 березня 2020 року;
- стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок Міністерства закордонних справ України (01018, місто Київ, Михайлівська площа, будинок 1, код ЄДРПОУ 00026620) заробітну плату за період вимушеного прогулу в сумі 696 639 (шістсот дев`яносто шість тисяч шістсот тридцять дев`ять) грн 58 коп.
На виконання вказаного рішення 23.06.2021 судом видано виконавчий лист №640/23726/20 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді державного секретаря Міністерства закордонних справ України з 11 березня 2020 року.
На підставі виконавчого листа від 23.06.2021 №640/23726/20 за заявою стягувача державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. відповідно до постанови від 05.08.2021 відкрито виконавче провадження №66388767 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді державного секретаря Міністерства закордонних справ України з 11 березня 2020 року.
Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. від 05.08.2021 ВП №66388767 стягнуто з боржника Міністерства закордонних справ України витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 185,70 грн.
Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. від 25.11.2021 ВП №66388767 за невиконання без поважних причин рішення накладено на боржника - Міністерство закордонних справ України штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн.
Вважаючи постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. від 25.11.2021 про накладення штрафу на Міністерство закордонних справ України у виконавчому провадженні №66388767 такою, яка не відповідає фактичним обставинам справи та винесена з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження", позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що питання щодо призначення ОСОБА_1 на посаді Державного секретаря Міністерства закордонних справ України віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, а також беручи до уваги вчинені Міністерством закордонних справ України дії з приводу розроблення та забезпечення внесення 16.06.2021 на розгляду Уряду подання та відповідного проекту розпорядження Кабінету Міністрів України "Про поновлення ОСОБА_1 на посаді Державного секретаря Міністерства закордонних справ України" суд вважає, що позивачем було вжито всі вичерпні заходи, спрямовані на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2021 №640/23726/20, а саме: вивільнено єдину посаду категорії "А" державної служби в системі органів дипломатичної служби для заміщення її позивачем; підготовлено та внесено відповідне подання та проект розпорядження Кабінету Міністрів України "Про поновлення ОСОБА_1 на посаді Державного секретаря Міністерства закордонних справ України". За таких обставин та вказаного вище правового регулювання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Міністерство закордонних справ України вчинило всі необхідні дії в межах своїх повноважень на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2021 №640/23726/20.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини другої статті 18 наведеного Закону виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників (підпункти 1,2 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII).
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження", згідно частини першої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою  статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до частини 2 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Частиною 1 статті 75 Закону № 1404-VII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Згідно частини 2 статті 75 Закону № 1404-VII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передумовою для накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин в установлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити дії, є встановлення виконавцем за наслідками перевірки, що проводиться наступного дня після спливу десятиденного терміну з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, факту невиконання такого рішення без поважних причин.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №640/23726/20, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2021: визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 280-р "Про звільнення ОСОБА_1 з посади державного секретаря Міністерства закордонних справ України"; визнано протиправними та скасовано накази Міністерства закордонних справ України від 11 березня 2020 року № 416-ос "Про припинення роботи ОСОБА_1 на посаді державного секретаря МЗС" та від 04 вересня 2020 року № 1495-ос "Про звільнення з державної служби ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 на посаді державного секретаря Міністерства закордонних справ України з 11 березня 2020 року.
Частиною 7 статті 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.
КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».
За змістом статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент поновлення заявника на роботі за рішенням суду) рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Отже рішення суду вважається виконаним за наявності двох обов`язкових елементів: видання наказу або розпорядження про поновлення на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача.
Колегією суддів досліджено матеріали справи та встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2021 по справі №640/23726/20, серед іншого, поновлено ОСОБА_1 на посаді державного секретаря Міністерства закордонних справ України  з 11 березня 2020 року.
При цьому Кабінет Міністрів України був співвідповідачем у справі №640/23726/20.
Повноваження Кабінету Міністрів України у відносинах з міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади закріплено в статті 21 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", відповідно до якої Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина.
Так, пунктом 1 частини 7 вказаної статті Закону України "Про Кабінет Міністрів України" визначено, що Кабінет Міністрів України  призначає на посаду державних секретарів міністерств, керівників та заступників керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, відповідно до законодавства про державну службу.
Статтею 10 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" передбачено, що державний секретар міністерства призначається на посаду Кабінетом Міністрів України строком на п`ять років з правом повторного призначення.
Разом з тим, відповідно до пункту 11-1 Положення "Про Міністерство закордонних справи України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 №281 державний секретар МЗС призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства про державну службу.
З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Міністерство закордонних справ України не є уповноваженим органом з питань прийняття розпорядження про поновлення ОСОБА_1 на посаді державного секретаря МЗС Украни, оскільки таким правом, відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 21 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", частини другої статті 10 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" наділено виключно Кабінет Міністрів України.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення суду від 03.06.2021 по справі №640/23726/20 Міністерством закордонних справ України було розроблено та забезпечено внесення 16.06.2021 на розгляду Уряду подання та відповідний проект розпорядження Кабінету Міністрів України "Про поновлення ОСОБА_1 на посаді Державного секретаря Міністерства закордонних справ України", що підтверджується розділом 4 протоколу №80 засідання Кабінету Міністрів України від 16.06.2021.
Колегія суддів звертає увагу, що питання щодо призначення  ОСОБА_1 на посаді Державного секретаря Міністерства закордонних справ України віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, а також беручи до уваги вчинені Міністерством закордонних справ України дії з приводу розроблення та забезпечення внесення 16.06.2021 на розгляду Уряду подання та відповідного проекту розпорядження Кабінету Міністрів України "Про поновлення ОСОБА_1 на посаді Державного секретаря Міністерства закордонних справ України" суд вважає, що позивачем було вжито всі вичерпні заходи, спрямовані на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2021 №640/23726/20, а саме: вивільнено єдину посаду категорії "А" державної служби в системі органів дипломатичної служби для заміщення її позивачем; підготовлено та внесено відповідне подання та проект розпорядження Кабінету Міністрів України "Про поновлення ОСОБА_1 на посаді Державного секретаря Міністерства закордонних справ України".
З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Міністерство закордонних справ України вчинило всі необхідні дії в межах своїх повноважень на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2021 №640/23726/20.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правомірно встановив про наявність правових підстав для задоволення позову стосовно визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. від 25.11.2021 про накладення штрафу на Міністерство закордонних справ України у виконавчому провадженні №66388767.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до констатації норм законодавства, а не помилок чи то порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, за таких обставин доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 311, 313, 315-316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,  

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          В.Ю. Ключкович