ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7011/22 Справа № 215/726/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 215/726/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
            
сторони:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідачка –  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, на заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2017 року, яке ухвалено суддею Дудіковим А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 14 серпня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 19 жовтня 2006 року між банком та відповідачкою був укладений договір №DNH4КР55130864, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 9 711,00 грн., з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Всупереч умов Кредитного договору, ОСОБА_1 не здійснює своєчасну сплату платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та відсоткам протягом тривалого часу, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим, станом на 08.12.2016 року, виникла заборгованість у розмірі 210 235,82 грн., яка складається з: 8 955,13 грн. – заборгованість за кредитом; 58 524,19 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 142 756,50 грн. – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. 
Позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми за кредитом.
У зв1язку з тим, що рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.01.2013 року з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стягнуто 80 698,48 грн., заборгованість до стягнення становить 106 000,00 грн., яка складається з: 28 882,25 грн. – заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 77 117,75 грн. – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №DNH4КР55130864 від 19 жовтня 2006 року у розмірі 106 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 1 600,00 грн.
Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в розмірі 57 764,50 грн. та 1 600,00 грн. судового збору. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2021 року залишено без задоволення заяву відповідачки ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.
В апеляційній скарзі відповідачка  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мотуз О.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на  невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неврахування того, що  умовами  Кредитного договору  №DNH4КР55130864 від 19 жовтня 2006 року не передбачено право Банку нараховувати відсотки та пеню після закінчення строку кредитування.
Крім того, наголошує на тому, що відповідачка ОСОБА_1 не була повідомленою про час та місце розгляду справи та про оскаржуване рішення суду дізналася лише у 2020 році.
До початку розгляду справи, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №DNH4КР55130864 від 19 жовтня 2006 року, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про передбачене договором дострокове стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке ухвалене до спливу строку договору і не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України та, оскільки заочне рішення Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 09.01.2013 року не виконане боржницею, кредитор має право на отримання нарахованих відсотків та штрафних санкцій, розмір яких може бути зменшено, з огляду на їх неспівмірність із загальною заборгованістю за кредитом.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мотуз О.В., обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідачки, без її належного повідомлення про дату, час та місце засідання суду.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалено судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України, в редакції від 18.03.2004 року, питання щодо належного повідомлення відповідачки ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи перевіряється відповідно до положень такого кодексу.
Згідно ст. 158 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.  
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам — відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. 
Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява з додатками та судові повістки про призначення судових засідань не були вручені відповідачці ОСОБА_1 та повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Таким чином,  ОСОБА_1 не була належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про вручення їй судової повістки про призначення справи до розгляду у порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідачки ОСОБА_1 , без обов`язкового належного повідомлення її про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим скасовує рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.  У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України  неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.  Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.  Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.  Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.
Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики, у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.
Як слідує з матеріалів справи, 19 жовтня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2 укладено Договір споживчого кредиту №DNH4КР55130864, відповідно до якого банком відповідачу надано грошові кошти у розмірі 9 711,00 грн. на строк 42 місяців по 19 квітня 2010 року включно зі сплатою 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити відсотки, винагороду та комісію у порядку та строки визначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам.
Договір укладено шляхом підписання ОСОБА_1 заяви позичальника щодо надання вищеперерахованих банківських послуг, в якій остання зазначила, що заява позичальника разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифами становлять укладений між нею та банком кредитно-заставний договір.
Отже, право АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто з 19 квітня 2010 року.
Позичальниця ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся суду з позовом до    ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, станом на 02 серпня 2012 року, у розмірі 80 698,48 грн.
Заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.01.2013 року стягнуто з    ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 80 698,48 грн., яка складається з:  9355,26 грн. – заборгованість за кредитом, 29641,94 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 37382,30 грн. –пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. –штраф (фіксована частина); 3818,98 грн. –штраф (процентна складова) (а.с.4).
Згідно розрахунку наданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК», станом на 08.12.2016 року, заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором №DNH4КР55130864 від 19 жовтня 2006 року складає 210 235,82 грн. та за вирахуванням сум стягнутих заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.01.2013 року, заборгованість становить 106 000,00 грн. та складається із наступного: 28 882,25 грн. – загальний залишок заборгованості за процентами; 105 374,20 грн. – загальна сума нарахованої пені (а.с.5-6).
У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, на яку послався суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, зазначено, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.
Відступаючи від зазначеного правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла правового висновку про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такий правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 302/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).
Разом з тим, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь відповідачки ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання заяви про перегляд заочного рішення, в розмірі 420,40 грн. (а.с.57), та судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 2 400,00 грн. (а.с.113), що відповідає розміру визначеному Законом України «Про судовий збір», а всього 2 820,40 грн. 
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, – задовольнити.
Заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити.
Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь  ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2 820 (дві тисячі вісімсот двадцять) гривень 40 (сорок) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2022 року.

Головуючий: 

Судді: