ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

10 листопада 2022 року 	м.Суми	

Справа №585/3794/21 
Номер провадження 22-ц/816/1003/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» 
на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 серпня 2022 року у складі судді Яковенко Н.М., ухвалене в смт Недригайлів Сумської області, повний текст якого складено 10 серпня 2022 року, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1   до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1, близько 00 годин 05 хвилин, на автомобільній дорозі Н-07 «Київ-Суми-Юнаківка» водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку смт Недригайлів поблизу кафе «Ночлег», здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , який рухався по проїзній частині догори в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП її чоловік - ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження від яких  помер на місці події. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант». ІНФОРМАЦІЯ_1 по даному факту СВ Роменського РВП ГУНП у Сумській області внесено відомості до ЄРДР за №12021200470000255 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
15 червня 2021 року вона, діючи через свого представника, звернулася до відповідача із заявою про здійснення страхової виплати в межах встановленого ліміту страхового відшкодування - 72000 грн 00 коп. моральної шкоди (12*6000 грн) та 10390 грн 00 коп. понесених нею витрат на поховання. Листом відповідач повідомив її про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування в межах 50% від заявленого нею розміру, при чому посилався на положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України та п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Вважає відмову відповідача у виплаті 50% заявленого нею страхового відшкодування неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону, з огляду на те, що дорожньо-транспортна пригода відбулася в наслідок умисного порушення потерпілим ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України або в наслідок непереборної сили, що б виключало обов`язок водія ОСОБА_2 відшкодувати спричинену ним шкоду. Вказує і на те, що велосипедист, як учасник дорожнього руху не є особою, на яку поширюється норми статті 1187 ЦК України. 
Крім того, оскільки відповідач прострочив виплату страхового відшкодування, то він, відповідно до вимог п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 625 ЦК України, має  сплатити на її користь пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, а також три проценти річних від простроченої суми, з  урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. 
27 липня 2022 року, збільшивши свої позовні вимоги (т. 1, а.с. 183-184) ОСОБА_1 , просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на свою користь страхове відшкодування у розмірі 36000 грн моральної шкоди, 5195 грн 00 коп. витрат на поховання, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 8331 грн 55 коп., три відсотки річних у розмірі 968 грн 36 коп., інфляційні втрати в розмірі 7851 грн 75 коп., вирішити питання щодо розподілу понесених нею судових витрат у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу у сумі 7500 грн 00 коп. 
Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Стягнуто з ТДВ СК «Альфа- Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 36000 грн 00 коп. моральної шкоди, 5195 грн 00 коп. витрат на поховання, а всього 41195 грн 00 коп. 
Стягнуто з ТДВ СК «Альфа- Гарант» на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України розмірі 8331 грн 55 коп., три відсотки річних у розмірі 968 грн 36 коп., інфляційні втрати у розмірі 7151 грн 75 коп., а всього разом - 17 151 сімнадцять тисяч сто п`ятдесят одну) гривню 66 копійок.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 36000  грн 00 коп. 
Додатковим рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 22 серпня 2022 року стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 грн 00 коп. 
Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь держави 908 грн 00 коп. судового збору.
Не погодившись із судовим рішення від 05 серпня 2022 року, ТДВ СК «Альфа-Гарант» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, що було ухвалене з неправильним застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги мотивує законністю прийнятого товариством рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 50% від заявленого потерпілою розміру, яке узгоджується із положеннями ст. 1193 ЦК України та п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Зазначає, що досудовим слідством встановлено, що саме односторонні протиправні дії велосипедиста ОСОБА_3 , що виразилися у порушенні Правил дорожнього руху України, стали причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди та загибелі останнього. 
На переконання відповідача, подібні позови є нічим іншим, як зловживанням правом, направлені не на реальну компенсацію страхового відшкодування витрат родини загиблих, а на отримання додаткових грошей від страхових компаній. 
Крім того, вважає, що вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій є необґрунтованими та не відповідають реаліям теперішнього часу. Так, введення з 24 лютого 2022 року воєнного стану, що визнано Торгово-промисловою палатою форс мажорною обставиною, призвело до затримки у розгляді заяви позивача про страхове відшкодування. Виконання страховою компанією зобов`язання до того, як стало відомо про звернення до суду з позовом підтверджує, що відповідач не мав на меті уникнути сплати страхового відшкодування. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просить залишити його без змін, а доводи апеляційної скарги без задоволення. Також, просить вирішити питання про розподіл понесених нею під час апеляційного перегляду витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн 00 коп. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1, близько 00 годин 05 хвилин, на автомобільній дорозі Н-07 «Київ-Суми-Юнаківка» водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку смт Недригайлів поблизу кафе «Ночлег», здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , який рухався по проїзній частині догори в зустрічному напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_3 загинув на місці пригоди (т.1, а.с. 26).
30 червня 2021 року старшим слідчим СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області Дмитром Марковим за вказаним фактом винесено постанову про закриття кримінального  провадження №12021200470000255, що внесене до ЄРДР  ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, про що свідчить копія постанови ( т. 1, а.с.31-34). 
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mazda 3», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант».  
У загиблого ОСОБА_3 залишитися дружина - ОСОБА_1 (т.1, а.с. 10) та діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 13, 17).
Згідно з товарним чеком №117 від 16 травня 2021 року, витрати на поховання ОСОБА_3 склали 10390 грн 00 коп. (т. 1, а.с. 22). 
15 червня 2021 року представником ОСОБА_1 подана заява ТДВ СК «Альфа-Гарант» про виплату страхового відшкодування дружині потерпілого, а саме моральної шкоди у розмірі 72 000 грн та витрат на поховання у розмірі 10 390 грн. (а.с. 7). До цієї заяви, в тому числі, були долучені нотаріально посвідчені заяви синів потерпілого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відмову від отримання страхового відшкодування на користь матері (т. 1, а.с. 16, 18).
Листом від 05 серпня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант»  повідомило представника ОСОБА_1   про необхідність надання додаткових документів для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, а саме: довідку про склад сім`ї померлого, рішення за наслідками розгляду кримінального провадження та інформацію про всі здійсненні водієм ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 виплати (т.1, а.с.29).
11 серпня 2021 року представником ОСОБА_1 подано відповідачу заяву про долучення витребуваних додаткових документів, зокрема копії постанови про закриття кримінального провадження №12021200470000255 від 30 червня 2021 року (а.с.30).
Листом від 04 жовтня 2021 року ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» повідомила представника ОСОБА_1 - ТОВ «Центр автовиплат поліс» про  прийняття рішення про виплату страхового відшкодування  позивачу в розмірі 1/2  частини від встановленого  розміру  страхового відшкодування з врахуванням п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та  ч. 2 ст. 1193 ЦК України (т. 1, а.с.35).
20 жовтня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 у розмірі 41195 гривень, з яких 36000 грн - на відшкодування моральної шкоди,  5195 грн - відшкодування витрат на поховання (т. 1, а.с.37).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті рішення про виплату страхового відшкодування, відповідач не взяв до уваги те, що розмір страхового відшкодування пов`язаного зі смертю потерпілого, в тому числі моральної шкоди, визначено ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою не передбачено можливості для страховика на власний розсуд визначати його розмір з урахуванням вини потерпілого. Зменшення страховиком страхового відшкодування понесених позивачем витрат на поховання потерпілого, суперечить вимогам ч. 3 ст. 1193 ЦК України. 
Крім того, враховуючи те, що відповідач частково виконав своє зобов`язання по сплаті страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача пені на залишок несплаченої суми коштів з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, 3% річних та інфляційних страт.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно зі ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст.  3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Відповідно до пунктів 27.3, 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України  особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Доводи відповідача про відповідність прийнятого страховиком рішення про зменшення розміру страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання до 50% від заявленої позивачем суми, положенням ст. 1193 ЦК України та ч. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставними, з огляду на наступне. 
Частинами 2, 3 статті 1193 ЦК України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо), у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.
Отже, суд може зменшити розмір шкоди на підставі частини другої статті 1193 ЦК України в разі встановлення, що виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність потерпілого.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 445/370/19 (провадження № 61-10504св20), на який посилався заявник в касаційній скарзі.
Встановлено та не заперечується сторонами, що водій автомобіля марки «Mazda-3», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 не мав технічної можливості запобігти наїзду на велосипедиста ОСОБА_3 , шляхом застосування своєчасного гальмування, а даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_2 не вбачається невідповідності вимог Правил дорожнього руху України, які б знаходилися в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали. Натомість органом досудового розслідування було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода виникла внаслідок небезпечних дій самого загиблого ОСОБА_3 , який поставив себе в небезпечне для життя становище, знехтувавши при керуванні велосипеда вимогами пунктів 6.2, 6.7, 10,7 Правил дорожнього руху України. 
Відповідачем не було доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилася внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки не виключається. 
Виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність ОСОБА_3 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння порушив Правила дорожнього руху України - керував в темну пору доби велосипедом без увімкнених ліхтарів та перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним.
Таким чином, при вирішенні питання про розмір відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, наявні підстави для зменшення її розміру на підставі ч. 2 ст. 1193 ЦК України. 
У той же час статтею 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» гарантовано, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується страховиком у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 72000 грн (6000 грн х 12), що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №342/709/20. 
Крім того, як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, відповідач при визначенні розміру страхового відшкодування понесених позивачем витрат на поховання, не врахував положення ч. 3 ст. 1193 ЦК України якою визначено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування витрат на поховання. 
Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на положення пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Так, порядок відшкодування шкоди, завданої в наслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки врегульовано статтею 1188 ЦК України. Відповідно до частини 2 цієї статті, іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.
За змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України).
Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.
Разом з тим, велосипед не є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху України механічний транспортний засіб - це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна, з урахуванням таких ознак джерела підвищеної небезпеки як неможливість повного контролю з боку людини, наявність шкідливих властивостей, велика ймовірність завдання шкоди.
Отже, зіткнення автомобіля з велосипедом не може бути кваліфіковано як взаємодію двох джерел підвищеної небезпеки, а тому відсутні підстави для розподілу заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоди на обох учасників цієї пригоди. 
Колегія суддів не вбачає також підстав для зміни чи скасування рішення в частині вирішення вимог про стягнення з відповідача пені, а також компенсаційних витрат, передбачених ч. 2 с. 625 ЦК України. 
Пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) сформулювала правовий висновок про те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.
Розмір пені на підставі пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також компенсаційних сум згідно частини другої статті 625 ЦК України, які підлягають стягненню з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 за період з 23 жовтня 2021 року, розрахований позивачем та з яким погодився і суд першої інстанції в доводах апеляційної скарги не спростовується, а тому апеляційним судом не перевіряється. 
Що стосується посилання на введення указом Президента України на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, то дана обставина не звільняє відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яке виникло ще в жовтні 2021 року. Крім того, ствердження відповідача про виплату ним страхового відшкодування в повному обсязі ще до звернення позивачем з даним позовом, є непереконливими, адже факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, як страховиком, встановлено під час розгляду справи інстанційними судами. 
Крім того, відповідачем не обґрунтовано, яким чином відкрита збройна агресія Російської Федерації проти України, початок якої відбувся 24 лютого 2022 року, перешкодило чи унеможливило в повному обсязі сплатити позивачу всі належні їх страхові відшкодування в жовтні 2021 року. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Також, у відповідності до положень ст. 137 ЦПК України, з ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягають стягненню на користь позивача понесені нею в суді апеляційної інстанції витрати на професійну правничу допомогу, що була надана їй адвокатом Скочиляс І.М. на підстав договору про надання правової допомоги від 26 жовтня 2021 року, які підтверджується квитанцією від 31 жовтня 2022 року. За відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн 00 коп. 
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                                     
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення, рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 05 серпня 2022 рокузалишити без змін.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень 00 копійок, понесені нею під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   С. С. Ткачук