УХВАЛА

25 жовтня 2022 року 
м. Київ

cправа №  906/952/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,
за участю представників:
прокуратури - Савицької О. В. (прокурор за посвідченням),
позивача-1 - не з`явилися,
позивача-2 - не з`явилися,
відповідача - не з`явилися,
розглянувши касаційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.05.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.07.2022 у справі
за позовом Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: 1) Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, 2) Народицької селищної ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Благодійний Союз"
про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2021 року Заступник керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та Народицької селищної ради звернувся до Господарського суду Житомирської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Благодійний Союз" (далі - ТОВ "Благодійний Союз") про:
- визнання незаконним та скасування рішення Народицької селищної ради від 08.09.2020 № 1594 про надання ТОВ "Благодійний Союз" в оренду земельної ділянки та укладання попереднього договору оренди землі загальною площею 111,438 га із земель реформованого КСП ім. Гагаріна;
- зобов`язання ТОВ "Благодійний Союз" повернути земельну ділянку площею 111,438 га, кадастрові номери 1823781600:05:000:0059, 1823781600:05:000:0075 та 1823781600:05:000:0079 до земель запасу шляхом її передачі Народицькій селищній раді.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 18.01.2022 закрито провадження у справі № 906/952/21 в частині вимог про зобов`язання ТОВ "Благодійний Союз" повернути земельну ділянку площею 111,438 га кадастрові номери 1823781600:05:000:0059, 1823781600:05:000:0075 та 1823781600:05:000:0079 до земель запасу шляхом її передачі Народицькій селищній раді, оскільки земельну ділянку, яка є предметом у спорі, відповідач повернув селищній раді, що підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки, тобто відповідач усунув порушення законодавства, що давали підстави для звернення прокурора із позовом до суду в частині зобов`язання повернути земельну ділянку.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 20.05.2022, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.07.2022, відмовлено у задоволенні позову прокурора про визнання незаконним та скасування рішення Народицької селищної ради від 08.09.2020 № 1594 щодо надання ТОВ "Благодійний Союз" в оренду земельної ділянки та укладання попереднього договору оренди землі загальною площею 111,438 га із земель реформованого КСП ім. Гагаріна.
Судові рішення мотивовано тим, що Народицька селищна рада неправомірно розпорядилась спірною земельною ділянкою, відповідно, рішення Народицької селищної ради від 08.09.2020 №1594 "Про надання ТОВ "Благодійний Союз" в оренду земельної ділянки та укладання попереднього договору оренди землі загальною площею 111,438га" із земель реформованого КСП ім.Гагаріна було прийнято з порушенням норм чинного законодавства. Водночас позовна вимога про визнання недійсним рішення Народицької селищної ради від 08.09.2020 № 1594 та його скасування є неефективним способом захисту, оскільки задоволення такої вимоги не призведе до володіння відповідною земельною ділянкою.
У касаційній скарзі заступник керівника Житомирської обласної прокуратури просить рішення суду першої інстанції і постанову апеляційного суду скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, викладені Верховним Судом у постановах від 11.08.2021 у справі №922/443/20, від 23.01.2019 у справі №   916/2130/15, викладені Верховним Судом України у постановах  від 02.11.2016 у справі № 6-2161цс16, від 23.11.2016 у справі № 3-1058гс16, від 25.01.2017 у справі № 916/2131/15 щодо застосування положень статей 13-14, 19, 55, 68, 144 Конституції України, статей 15-16, 21 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 59 Закону України "Про місцеве  самоврядування", а саме про те, що оскарження такого рішення спрямоване не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє та є ефективним способом захисту такого права.
Відзиву на касаційну скаргу від інших учасників справи до суду не надійшло.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2022 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури  на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.05.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.07.2022 у справі №906/952/21 та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 25.10.2022.
Суди встановили такі фактичні обставини
Рішенням Народицької селищної ради від 08.09.2020 № 1594 було вирішено надати ТОВ "Благодійний Союз" в оренду земельну ділянку та укласти попередній договір оренди землі загальною площею 111,438 га із земель реформованого КСП ім. Гагаріна, зі змісту пункту 1 якого убачається, що на період виготовлення проекту землеустрою та до укладення довгострокового договору оренди земельної ділянки, вирішено укласти попередній договір оренди земельної ділянки з ТОВ "Благодійний Союз" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 111,438 га із земель реформованих КСП ім. Гагаріна, на території Народицької селищної ради.
08.09.2020 між Народицькою селищною радою та ТОВ "Благодійний Союз" підписано попередній договір оренди землі № 45, за змістом пункту 2 якого в оренду ТОВ "Благодійний Союз" передається земельна ділянка сільськогосподарського призначення (землі запасу селищної ради) загальною площею 111,438 га, у тому числі рілля 111, 438 га (додаток - викопіювання із плану землекористування Народицької селищної ради, кадастрові номери: 1823781600:05:000:0059, 1823781600:05:000:0075 та 1823781600:05:000:0079).
Договір укладено з 08.09.2020 по 08.08.2021, строком на 11 місяців (пункт 8 договору).
Відповідно до пункту 15, 16 договору земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цільове призначення земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення (землі запасу селищної ради).
08.09.2021 між Народицькою селищною радою та ТОВ "Благодійний Союз" було складено та підписано акт прийому-передачі земельної ділянки від 08.09.2021, який є додатком до попереднього договору оренди № 45, за умовами якого Народицька селищна рада передала, а ТОВ "Благодійний Союз" прийняло земельну ділянку площею 111,438 га, розташовану на території Народицької селищної ради Житомирської області біля населеного пункту с. В`язівка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Вже під час розгляду справи в суді першої інстанції земельну ділянку площею 111,438 га було повернуто до земель запасу шляхом її передачі Народицькій селищній раді за актом приймання-передачі земельної ділянки від 24.09.2021.
26.11.2021 Народицькою селищною радою прийнято рішення № 439, яким визнано таким, що втратило чинність рішення від 08.09.2020 № 1594 "Про надання ТОВ "Благодійний Союз" в оренду земельної ділянки та укладення попереднього договору оренди землі загальною площею 111,438 га".
Судом першої інстанції було встановлено, що за інформацією з витягів з Державного земельного кадастру стосовно земельних ділянок, площа земельної ділянки кадастровий номер 1823781600:05:000:0059 становить 71,6151 га, площа земельної ділянки кадастровий номер 1823781600:05:000:0075 - 59,6868 га, площа земельної ділянки кадастровий номер 1823781600:05:000:0079 - 100,9921 га. Отже, сумарна площа зазначених земельних ділянок становить 232,294 га (71,6151 + 59,6868 + 100,9921). Водночас, Народицька селищна рада оспорюваним рішенням від 08.09.2020 № 1594 надала ТОВ "Благодійний Союз" в користування земельну ділянку (загальною площею 111,438 га), яка складається із частин земельних ділянок з кадастровими номерами 1823781600:05:000:0059, 1823781600:05:000:0075,  1823781600:05:000:0079. Доказів здійснення поділу або об`єднання раніше сформованих земельних ділянок (1823781600:05:000:0059, 1823781600:05:000:0075,  1823781600:05:000:0079) матеріали справи не містять.
Судом також встановлено, що місце розташування цих земельних ділянок - Житомирська область, Народицький район, В`язівська сільська рада; цільове призначення - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорія земель - землі сільського господарського призначення.
При цьому, у розділі відомості про обмеження у використання земельної ділянки зазначено вид обмеження - зона радіоактивно забрудненої території, підстава для виникнення обмеження - Постанова Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", строк дії обмеження - безстроково.
За змістом наявних в матеріалах справи витягів станом на 29.07.2021 відсутні дані щодо зареєстрованого права в Державному земельному кадастрі на земельні ділянки, кадастрові номери 1823781600:05:000:0059, 1823781600:05:000:0075, 1823781600:05:000:0079.
Предметом позову є вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування рішення від 08.09.2020 № 1594 "Про надання ТОВ "Благодійний Союз" в оренду земельної ділянки та укладання попереднього договору оренди землі" та про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку площею 111,438 га до земель запасу шляхом її передачі Народицькій селищній раді.
Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України
Згідно із частиною 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, у цьому випадку не підтвердилися, тому касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.05.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.07.2022 у справі № 906/952/21 необхідно закрити з огляду на таке.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.
Основним елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.
При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №     696/1693/15-ц).
При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).
Колегія суддів відхиляє помилкові доводи скаржника про те, що оскаржувані судові рішення ухвалено судами першої та апеляційної інстанцій без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (статей 13- 14, 19, 55, 68, 144 Конституції України, статей 15- 16, 21 ЦК України, статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування"), викладених Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15.09.2020 у справі №     469/1044/17 (визнання незаконними та скасування рішень сільської ради про затвердження проєкту землеустрою та надання земельної ділянки у власність, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки з незаконного володіння), від 05.12.2018 у справі № 522/2110/15-ц (визнання незаконним і скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсними договору дарування й акта прийому-передачі нерухомого майна, витребування земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень), від 02.02.2021 у справі №     925/642/19 (визнання незаконним та скасування рішення про затвердження документації із землеустрою, надання земельних ділянок у власність та у користування), Верховним Судом у постановах від 11.08.2021 у справі № 922/443/20 (оскарження рішень ради про (1) надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та (2) про затвердження такого проєкту землеустрою), від 23.01.2019 у справі №     916/2130/15 (витребування на користь територіальної громади нежитлових приміщень), та Верховним Судом України у постановах від 02.11.2016 у справі № 6-2161цс16 (витребування майна (нежитлових приміщень) із чужого незаконного володіння), від 23.11.2016 у справі № 3-1058гс16 (витребування майна (нежитлових приміщень) із чужого незаконного володіння), від 25.01.2017 у справі №     916/2131/15 (витребування майна (нежитлових приміщень) із чужого незаконного володіння), оскільки у зазначених справах та справі, яка розглядається (№     906/952/21), суди дійшли відповідних висновків не у зв`язку з неоднаковим застосуванням норм права, а у зв`язку з наявністю різних обставин у цих справах, що формують зміст правовідносин, та їх різної оцінки судами у кожному конкретному випадку.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №     1 в інтересах держави до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, та фізичних осіб про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки з незаконного володіння, Верховний Суд зазначив: "З огляду на цільове призначення спірної земельної ділянки як ділянки водного фонду, що не могла передаватися у приватну власність з іншою метою, ніж визначена у частині другій статті 59 Земельного кодексу України, суди попередніх інстанцій правильно виснували про те, що і передання цієї ділянки у приватну власність нібито із земель сільськогосподарського призначення, і подальша зміна її цільового призначення на землі громадської забудови є протиправними. Вимоги прокурора про визнання рішень № 10 і № 31 незаконними та скасування у частині є ефективним способом захисту правомірного інтересу власника. Задоволення судами цих вимог є ефективним способом захисту такого права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки. Кінцевий набувач скаржиться на те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин приписи статей 257 і 261 ЦК України: оскільки перебіг позовної давності щодо оскарження рішення № 10 Коблівської сільради почався через один місяць з дня прийняття цього рішення, така давність спливла 27 січня 2016 року. З цього приводу Велика Палата Верховного Суду зауважує, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52)). Тому оскарження такого рішення спрямоване не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення). Тому його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення зазначеного інтересу. Крім того, доводи кінцевого набувача, спрямовані на переоцінку фактів, встановлених судами попередніх інстанцій, Велика Палата Верховного Суду вважає неприйнятними".
У справі № 522/2110/15-ц суди вказали, що приписи про позовну давність поширюються на вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння. І такий висновок судів у цій справі Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 визнала правильним та сформулювала правову позицію: "У спорах про витребування земельної ділянки, що вибула із володіння територіальної громади на підставі рішення суду, яке було скасоване, відчуження земельної ділянки вважається таким, що здійснено поза волею територіальної громади".
За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19: 
"47. Велика Палата Верховного Суду вважає, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнання рішення Уманської міської ради незаконним та його скасування не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки, відшкодування шкоди.
48. Серед способів захисту речових прав Цивільний кодекс України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173).
49. Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38, 39), від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 (пункт 46) та №     911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17".
У справі № 922/443/20 предметом розгляду були вимоги про визнання незаконним та скасування пунктів додатків до рішень, обґрунтовані тим, що міська рада прийняла протиправні рішення щодо надання в користування Товариству земельну ділянку під будівництво житлового комплексу без проведення земельного аукціону та площею, яка значно перевищує площу, необхідну для обслуговування нерухомості Товариства. У наведеній справі суд апеляційної інстанції, з яким погодився суд касаційної інстанції, позовні вимоги задовольнив, констатувавши порушення міською радою порядку відведення земельної ділянки комунальної власності внаслідок передачі її в користування Товариству під нове будівництво без проведення земельного аукціону, тоді як поза конкурсом останній міг отримати земельну ділянку виключно для експлуатації та обслуговування нерухомого майна. Верховний Суд у постанові від 11.08.2021 у справі № 922/443/20 зазначив:
"83. За встановлених обставин справи наміри Ради та ТОВ "Бротей" очевидно були спрямовані на передачу останньому земельної ділянки для нового будівництва, а наявність на земельній ділянці об`єктів нерухомості використано лише як формальний привід для уникнення проведення процедури земельних торгів.
84. За таких обставин законним та обґрунтованим є висновок апеляційного суду про принципову неможливість формування спірної земельної ділянки з метою передачі її в користування відповідачу-2 для нового будівництва в обхід процедури земельних торгів.
85. Порушення встановленого наведеними вище нормами земельного законодавства порядку формування земельної ділянки з метою оформлення права користування нею в обхід встановленої законом процедури очевидно свідчить про незаконність оспорюваних рішень Ради, які в цілому є складовими процедури формування земельної ділянки".
У справах № 916/2130/15, № 3-1058гс16, № 6-2161цс16, № 916/2131/15 судами розглядалися спори, пов`язані із витребуванням об`єктів нерухомого майна із незаконного володіння відповідачів на підставі положень статті 388 ЦК України, а вимоги про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування не заявлялась.
Водночас у справі, яка розглядається (№ 906/952/21), відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Народицької селищної ради від 08.09.2020 № 1594, суди попередніх інстанцій, посилаючись на норми статей 16, 21 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України, статей 14, 19, 55 Конституції України, статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування", виходили з того, що оскаржуване рішення Народицької селищної ради від 08.09.2020 № 1594 "Про надання ТОВ "Благодійний Союз" в оренду земельної ділянки та укладання попереднього договору оренди землі загальною площею 111,438 га із земель реформованого КСП ім.Гагаріна" є ненормативним правовим актом разового застосування органу місцевого самоврядування (актом індивідуальної дії), яке стосується відповідача та на підставі якого у останнього виникли права і обов`язки, пов`язані з користуванням переданою йому земельною ділянкою. Оспорюване рішення сторони вже реалізували, відповідно воно вичерпало дію застосуванням. За змістом поданого до справи акта приймання-передачі земельної ділянки від 24.09.2021 земельну ділянку площею 111,438 га було повернуто до земель запасу шляхом її передачі Народицькій селищній раді, у зв`язку з чим і було закрито провадження у справі в частині вимоги зобов`язання ТОВ "Благодійний Союз" повернути земельну ділянку. З огляду на викладене суди обох інстанцій дійшли висновку, що обраний прокурором спосіб захисту права (визнання незаконним та скасування рішення Народицької селищної ради від 08.09.2020 № 1594) не забезпечує реального захисту порушеного права власника майна, а значить в будь-якому випадку не призведе до поновлення прав власника, які він вважає порушеними внаслідок прийняття оспорюваного рішення. Доводи прокурора про те, що вимогу про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування заявлено з метою захисту інтересів держави у юридичній визначеності на майбутнє, суди попередніх інстанцій оцінили критично, оскільки для уникнення настання в майбутньому прийняття подібних управлінських рішень є інший спосіб реагування, зокрема, передбачений статтею 386 ЦК України.
Колегія суддів зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядатися за правилами цивільного судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У цьому разі зазначену вимогу можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо фактично метою заявлення зазначеної позовної вимоги є оспорювання речового права (права власності), що виникло внаслідок реалізації відповідного рішення суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 24.04.2018 у справі № 401/2400/16-ц, від 15.05.2018 у справі № 809/739/17, від 20.09.2018 у справі №     126/1373/17).
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може бути предметом оскарження в суді, якщо внаслідок реалізації цього рішення у особи виникає цивільне право і якщо метою заявлення зазначеної позовної вимоги є оспорювання речового права (права власності), що виникло внаслідок реалізації відповідного рішення суб`єкта владних повноважень.
У частині зазначених скаржником в касаційній скарзі та наведених вище справах, судами вирішувалися питання визнання незаконними та скасування актів суб`єкта владних повноважень, за наслідками та на виконання яких у осіб виникали права чи обов`язки. Тобто, внаслідок реалізації рішення суб`єкта владних повноважень у осіб виникали цивільні права та обов`язки і метою (підставами) заявлення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення було оспорювання речового права (права власності), що виникло внаслідок реалізації відповідного рішення суб`єкта владних повноважень.
Обґрунтовуючи позовні вимоги у цій справі № 906/952/21, як встановили суди попередніх інстанцій, прокурор посилається на те, що Народицька селищна рада у порушення норм земельного законодавства прийняла рішення та передала відповідачу земельну ділянку, яка належить до зони радіоактивно забрудненої території, без виготовлення проекту землеустрою та без проведення земельних торгів, а тому наявні підстави для визнання незаконним та скасування рішення Народицької селищної ради від 08.09.2020 №     1594 "Про надання ТОВ "Благодійний Союз" в оренду земельної ділянки та укладання попереднього договору оренди землі загальною площею 111,438 га із земель реформованого КСП ім. Гагаріна".
Таким чином, прокурор, не погоджуючись із прийнятим радою рішенням №     1594, оспорює право оренди ТОВ "Благодійний Союз".
Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Так, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Оскільки, як вже зазначалося вище, суди попередніх інстанцій у цій справі № 906/952/21 встановили, що оспорюваним рішенням №     1594 вирішено, зокрема, надати ТОВ "Благодійний Союз" в оренду земельну ділянку шляхом укладення попереднього договору оренди землі, тому, зважаючи на положення статей 11, 14 ЦК України, з оспорюваного рішення у відповідача не виникають цивільні права та обов`язки, зокрема, право оренди земельних ділянок, тоді як право оренди, відповідно до статті 11 ЦК України, виникає, у цьому випадку, з договору.
Отже, зважаючи на предмет та підстави позовних вимог у справах № 469/1044/17, №     522/2110/15-ц, № 925/642/19, № 922/443/20, № 916/2130/15, № 6-2161цс16, № 3-1058гс16, №     916/2131/15 та у цій справі № 906/952/21 і їх співвідношення між собою, слід дійти висновку, що правовідносини у наведених справах та у справі № 906/952/21 не є подібними, оскільки вони відрізняються та не є схожими предметом, підставами позову, а відтак і правовим регулюванням спірних правовідносин та істотними обставинами, які були встановлені судами і покладені в основу судових рішень.
Тобто наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшла свого підтвердження.
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури  на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.05.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.07.2022 у справі №906/952/21 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Ю. Я. Чумак
Судді                                                                                                    Т. Б. Дроботова
                                                                                                    Н. О. Багай