ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 380/5746/22 пров. № А/857/10769/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання:                              Пославському Д.Б., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці   на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року (суддя Мричко Н.І., ухвалене у м.Львові о 11:02, повний текст складено 20.06.2022) у справі № 380/5746/22 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, - 
                                                       
                                                        ВСТАНОВИВ:
     
30.03.2022р. Фізична особа-підприємць ОСОБА_1 (далі – позивач, ФОП ОСОБА_1 ), звернувся в суд з позовом до Львівської митниці  (далі – відповідач) та з наведених у ньому підстав, просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2021/900054/2 від 21.12.2021.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.06.2022р. позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, його оскаржив відповідач Львівська митниця  подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, в якій покликаючись на неповне та неправильне встановлення обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обгрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що документи які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості не містили всіх відомостей, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів, у звязку з чим у митного органу виникли обгрунтовані сумніви у правильності визначеної декларантом митної вартості товару. 
Позивач з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта та просить оскаржуване судове рішення залишити без змін.  
В судовому засіданні представник апелянта надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
В судовому засіданні представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, просив оскаржуване судове рішення залишити без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до  висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2021 позивач подав до митного оформлення електронну митну декларацію UA209170/2021/101690. 
Для підтвердження заявленої митної вартості товару декларант подав до митного органу, зокрема: специфікацію від 14.12.2021 № 1021711057; рахунок-фактура (інвойс, декларація про походження товару) 1021711057 від 14.12.2021; автотранспортну накладну (CMR) 1021711057 від 14.12.2021; банківський платіжний документ (платіжне доручення в іноземній валюті) від 14.12.2021 №20;  банківський платіжний документ (платіжне доручення) від 14.12.2021 №20JBKLLC;  рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 814 від 14.12.2021; довідку про транспортні витрати від 14.12.2021 №8;  прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 01.01.2021 №1 зовнішньоекономічний договір (контракт) від 02.11.2020 UA02/11/2020;  договір на транспортне обслуговування від 10.06.2021 №10/06; замовлення 14/12 на транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 14.12.2021;  митну декларацію країни відправлення 21PL391010Е3074419 від 14.12.2021.
Однак відповідач надіслав декларанту повідомлення про надання додаткових документів.
Декларант надав відповідачу повідомлення про неможливість подання інших документів.
Відтак, 21.12.2021 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2021/900054/2.
Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Перевіряючи законність та обгрунтованість рішеннясуду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі – МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII вказаного Кодексу та вказаною главою.
Згідно частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
За правилами частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених вказаним Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається частиною другою статті 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 вказаного Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно вимог частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій вказаної статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина шоста статті 53 МК України).
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач подав до митного оформлення електронну митну декларацію UA209170/2021/101690, до якої для підтвердження заявленої митної вартості долучив, зокрема: специфікацію від 14.12.2021 № 1021711057; рахунок-фактура (інвойс, декларація про походження товару) 1021711057 від 14.12.2021; автотранспортну накладну (CMR) 1021711057 від 14.12.2021; банківський платіжний документ (платіжне доручення в іноземній валюті) від 14.12.2021 №20; банківський платіжний документ (платіжне доручення) від 14.12.2021 №20JBKLLC; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 814 від 14.12.2021; довідку про транспортні витрати від 14.12.2021 №8; прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 01.01.2021 №1 зовнішньоекономічний договір (контракт) від 02.11.2020 UA02/11/2020; договір на транспортне обслуговування від 10.06.2021 №10/06; замовлення 14/12 на транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 14.12.2021; митну декларацію країни відправлення 21PL391010Е3074419 від 14.12.2021.
Як вірно зазначено судом першої інстанції у рахунку-фактурі 1021711057 від 14.12.2021 (арк. справи 21-27, том 2) вказано суму до сплати 21666,13 Євро, натомість позивач здійснив оплату у розмірі 21659,03 Євро, що підтверджується платіжним дорученням від 14.12.2021 №20.
Крім цього, в пунктах 2.1, 2.2 контракту постачання від 02.11.2020 №UA02/11/2020 зазначено, що кожне постачання Виробів буде реалізовано на умовах окремої заявки, заповненої за допомогою електронної системи замовлень. Підтвердженням Замовлення (частини Замовлення) є складання Продавцем фактури-проформи для Покупця із зазначенням остаточної ціни Виробів. Натомість, як зазначив відповідач, позивач не надав до митного оформлення фактури-проформи та заявки.
Згідно пункту 3.1 контракту постачання від 02.11.2020 №UA02/11/2020 у ціну товару включено вартість упаковки, маркування та навантаження на складі продавця. Попри це, позивач не надав до митного оформлення документів щодо підтвердження цієї складової вартості товару.
Разом з тим, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги посилання відповідача на те, що наданий “прайс лист” виданий для ФОП ОСОБА_2 містить суб`єктивний характер і не дає можливості зробити висновки щодо об`єктивних умов визначення ціни при здійснені зовнішньоекономічної операції, оскільки суперечить суті прайс-листа, який має бути адресовано необмеженій кількості потенційних покупців, позаяк такий висновок відповідача щодо змісту прайс-листа не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Відтак суд першої інстанції підставно погодився із позицією відповідача в цій частині про те, що позивач подав до митного органу для підтвердження заявленої митної вартості документи (рахунок-фактура та платіжне доручення), які містять очевидні розбіжності, а також не додав фактури-проформи, заявки та документів щодо підтвердження вартості упаковки, маркування та навантаження на складі продавця.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 вказаного Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з аналізу положень МК України можна дійти висновку про те, що обов`язок доведення митної ціни товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Зважаючи на викладене, беручи до уваги наявні розбіжності у поданих позивачем документах щодо заявленої митної вартості товару, суд першої інстанції  вірно вказав, що у відповідача були підстави, передбачені частиною третьою статті 53 МК України, для пред`явлення позивачу вимоги надати додаткові документи. Таким чином відповідач довів обґрунтований сумнів правильності визначення митної вартості товарів, а тому доводи позивача у цій частині судом першої інстанції вірно  відхилено.
Разом з тим  слід зазначити, що положення МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Колегія суддів зазначає, що встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач надіслав декларанту повідомлення наступного змісту: “Необхідне подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до ст. 53 МКУ, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності: - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару: - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або Інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару”.
Виходячи з наведеного,  колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідно до змісту вказаного повідомлення митний орган не вказав, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, проте зазначив перелік документів, який передбачений статтею 53 МК України, без конкретизації як ці документи можуть підтвердити ті чи інші складові митної вартості. Більше того, про недоліки у поданих позивачем до митного оформлення документах відповідач вказав лише в оскарженому рішенні.
З оскарженого рішення вбачається, що підставою для невизнання заявленої позивачем митної вартості митний орган, з посиланням на пункт 2 частини шостої статті 54 МК України, вказав ненадання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України.
Відповідно до  п. 2 ч.6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 вказаного Кодексу, або відсутності у таких документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, митний орган, не вказавши які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи можуть їх підтвердити, поставив позивача у невизначене становище, що позбавило останнього можливості усунути недоліки у поданих документах.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Разом з тим, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
Як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів, джерело коригування митної вартості задекларованих позивачем товарів за № № 1, 6 за резервним методом та товару за № 5 за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів слугували митні декларації від 21.10.2021 №UA209170/2021/83443, від 13.12.2021 №UA205140/2021/108038, від 27.09.2021 № UA209140/2021/99236.
Проте, рішення про коригування митної вартості товарів не містить порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; резервним), що свідчить про порушення вимог МК України в частині коригування митної вартості товару.
Відтак, зважаючи на викладені порушення, допущені митним органом при здійсненні коригування митної вартості товарів, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про невідповідність оскарженого рішення критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому таке є протиправним та підставно скасоване судом першої інстанціїї.  
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та прцесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апелянта не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. 
          Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд ,-                 
                                                      ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року у справі №380/5746/22  без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 31.10.2022