УХВАЛА

02 листопада 2022 року 
м. Київ

cправа №  916/1860/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Сухового В. Г. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А.,
за участю секретаря судового засідання - Денисевича А. Ю.,
за участю представників:
Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна 
компанія "Еталон" - Борогана В. В.,
Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕІН ЮКРЕІН" - Сторожука Д. І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Еталон"
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.07.2022 (головуючий суддя Аленін О. Ю., судді Богатир К. В., Філінюк І. Г.)
у справі № 916/1860/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Еталон"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕІН ЮКРЕІН" 
про стягнення 101 928,18 доларів США, що еквівалентно 2   781   551,058 грн,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Еталон" (далі - ТОВ "БК "Еталон", Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕІН ЮКРЕІН" (далі - ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН") про стягнення 101   928,18 доларів США, що еквівалентно 2   781   551,058 грн, з яких: 93   479,01 доларів США сума попередньої оплати, що еквівалентно 2   551   976,97 грн та 8   449,17 доларів США 3% річних, що еквівалентно 229   574,088 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Відповідачем не поставлено товар по Договору купівлі-продажу №   051/06 від 05.06.2013, у зв`язку з чим Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про повернення суми попередньої оплати та 3 % річних.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН" на користь ТОВ "БК "Еталон" 93   479 доларів США 01 центів суми попередньої оплати, що еквівалентно 2   551   976,97 грн, 8   449 доларів США 17 центів 3 % річних, що еквівалентно 229   574,08 грн та 41   723,27 грн судового збору.
Рішення суду мотивовано тим, що у Відповідача виникло зобов`язання перед Позивачем з повернення суми попередньої оплати, сплаченої за непоставлений товар. При цьому, розглянувши клопотання Відповідача про застосування строків позовної давності, судом визнано поважними причини пропуску такого строку, у зв`язку з чим порушене право Позивача підлягає захисту шляхом стягнення суми попередньої оплати, а також 3 % річних, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, як складової грошового зобов`язання та міри відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.07.2022 скасовано рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю. Заяву ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН" про розподіл судових витрат задоволено. Стягнуто з ТОВ "Будівельна компанія "Еталон" на користь ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН" 45 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постанову мотивовано тим, що Позивач має право вимагати повернення суми попередньої оплати, втім звернувся до суду з цим позовом з пропуском позовної давності, без обґрунтування і доведення належними та допустимими доказами поважності причин пропуску такого строку, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено Відповідачем у справі, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Не погоджуючись з судовим рішенням суду апеляційної інстанції, ТОВ "БК "Еталон" подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.07.2022, і залишити в силі рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021.
Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, посилаючись на те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, положення статті 267 Цивільного кодексу України, без урахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №   706/1272/14-ц та постановах Верховного Суду від 11.08.2020 у справі №   910/13193/19, від 17.06.2021 у справі №   17-14-01/1494(925/460/20) щодо встановлення наявності поважних причин пропуску позовної давності; від 16.02.2021 у справі № 927/645/19 щодо застосування стандарту доказування "вірогідності доказів", від 11.11.2021 у справі №   910/8482/18 щодо можливості надати особі право на судовий захист порушеного права за результатами оцінки доказів, які підтверджують обставини, що об`єктивно перешкоджали вчасному зверненню з позовом, та є поважними для захисту порушеного права Позивача.
Крім того, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, у постанові від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №   922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 22.09.2020 у справі №   918/631/19, від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №   686/21962/15-ц щодо застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН" 18.10.2022 направило до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому заперечило доводи скарги, у зв`язку з чим просило відмовити у її задоволенні та залишити без змін оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції.
Водночас, у відзиві ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН" зазначило, що орієнтовний розрахунок судових витрат у зв`язку з розглядом справи у касаційній інстанції становить 100 000,00 грн. Докази понесення таких витрат буде подано у порядку та строки, передбачені частиною 8 статті 129 ГПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення, викладені у відзиві на касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Частиною першою статті 300 ГПК України визначено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05.06.2013 між ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН" (Продавець) та ТОВ "БК "Еталон" (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу №   051/06 (далі - Договір), за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує на умовах даного Договору наступний товар: Самохідний кран марки KOBELCO, модель RК160-3, заводський номер EW02-03091, рік випуску 2001 (товар).
Згідно з пунктами 2.1 - 2.3 Договору ціна товару є договірною, приймається на умовах EXW - Склад Продавця, Одеська область, Овідіопольський р-н, смт. Авангард, вул. Теплична, 1 в редакції ІНКОТЕРМС-2000 та погоджена сторонами у розмірі 1   044   480,00 грн, у тому числі ПДВ - 174   080,00 грн, що в еквівалентному співвідношенні станом на 18.06.2013 складає 128   000 доларів США. Ціна товару є твердою та не підлягає змінам, якщо сторони не домовилися про інше. Всі можливі зміни ціни оформлюються Додатковою угодою. 
Відповідно до пункту 3.1 Договору Покупець оплачує товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок Продавця в наступному порядку:
- Покупець впродовж двох банківських днів з моменту підписання цього Договору, оплачує частину платежу у розмірі 111   815,00 грн, у тому числі ПДВ - 18   635,83 грн, що в еквівалентному співвідношенні станом на 18.06.2013 складає 13   702,8 доларів США;
- впродовж двох банківських днів з моменту отримання повідомлення про готовність товару до відправки з порту Японії, Покупець оплачує частину платежу у розмірі 667   488,00 грн, у тому числі ПДВ - 111   248,00 грн, що в еквівалентному співвідношенні станом на 18.06.2013 складає 81   800 доларів США;
- впродовж двох банківських днів з моменту отримання повідомлення про товар в порт України/митний склад, Покупець оплачує частину платежу у розмірі 168   096,00 грн, у тому числі ПДВ - 28   016,00 грн, що в еквівалентному співвідношенні станом на 18.06.2013 складає 20   600 доларів США; 
- частину платежу, що залишилася, у розмірі 97   081,00 грн, у тому числі ПДВ - 16   180,17 грн, що в еквівалентному співвідношенні станом на 18.06.2013 складає 11   897,2 доларів США. Покупець оплачує в день підписання акту прийому-передачі до отримання товару.
За умовами пунктів 4.1 - 4.6 Договору Продавець постачає товар на умовах ЕХW - склад постачальника, Одеська область, Овідіопольський р-н., смт. Авангард, вул. Теплична, 1, в редакції ІНКОТЕРМС-2000. Місце постачання є місцем прийому-передачі товару та підписання акту прийому-передачі товару. Продавець зобов`язується надати товар Покупцеві в місці постачання протягом 70 (сімдесят) робочих днів з моменту оплати Покупцем двох платежів у розмірі 779   303,00 грн, в т.ч. ПДВ. У зазначений термін включається термін по митному очищенню товару, сертифікації, проведенню складання, налагодження та інших необхідних технічних регламентних дій відносно товару та доставки до місця постачання. Товар передається Покупцеві завантаженим на уповноваженого Покупцем перевізника в місці поставки, згідно пункту 4.1 Договору, сертифікований та такий, що пройшов митне очищення. Одночасно із складанням акту прийому-передачі товару Продавець зобов`язаний передати Покупцеві всі необхідні товарно-транспортні та інші документи відносно товару, передбачені статтею 5 цього Договору. Усі ризики відносно товару, у тому числі ризик повної та часткової втрати, загибелі, ушкодження, а також протиправних дій третіх осіб переходять від Продавця до Покупця в місці постачання з моменту підписання акту прийому-передачі товару.
У пункті 2.4 Договору сторони погодили, що право власності на товар переходить від Продавця до Покупця з моменту здійснення Покупцем повної оплати вартості товару у розмірі 1   044   480,00 грн, у тому числі ПДВ - 174   080,00 грн, що в еквівалентному співвідношенні станом на 18.06.2013 складає 128   000 доларів США.
Відповідно до пунктів 9.1, 9.2 Договору Продавець та Покупець вживають усіх заходів до вирішення всіх спорів та розбіжностей, які можуть виникнути з цього Договору або з окремих замовлень, шляхом дружніх переговорів. Якщо переговори будуть безрезультатними протягом 30 календарних днів, спір передається на розгляд компетентного суду, підсудність визначається відповідно до чинного законодавства.
Згідно з пунктом 11.1 Договору цей Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань у повному обсязі, а щодо взаєморозрахунків до повного їх проведення.
На виконання умов Договору, ТОВ "БК "Еталон" здійснило оплату за товар на поточний банківський рахунок ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН", зокрема, на суму 111   815,00 грн (13   736,50 доларів США) згідно платіжного доручення №   4106 від 12.06.2013; на суму 200   000,00 грн (24   509,80 доларів США) згідно платіжного доручення №   4239 від 12.07.2013; на суму 90   000,00 грн (11   056,51 доларів США) згідно платіжного доручення №   4277 від 22.07.2013; на суму 120   000,00 грн (14   778,33 доларів США) згідно платіжного доручення №   4340 від 12.08.2013; на суму 257   488,00 грн (31   593,62 доларів США) згідно платіжного доручення №   4520 від 06.09.2013.
Загальна суму сплачених грошових коштів ТОВ "БК "Еталон" на користь ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН" склала 779   303 грн, що складає еквівалент 95   674,76 доларів США.
Судами також встановлено, що ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН" здійснило часткове повернення ТОВ "БК "Еталон" сплачених по Договору коштів, зокрема: 2   000 грн (76,51 доларів США) за платіжним дорученням №   1193 від 25.05.2018 (призначення платежу: "Возврат денежных средств по Договору №   051/06 от 05.06.13, в т.ч. НДС 3   333,34 грн"); 32   000,00 грн (1   214,88 доларів США) за платіжним дорученням №   1485 від 03.07.2018 (призначення платежу: "Возврат денежных средств по Договору №   051/06 от 05.06.13, в т.ч. НДС 5   333,34 грн"); 20   000 грн (702,99 доларів США) за платіжним дорученням №1748 від 09.08.2018 (призначення платежу: "Возврат денежных средств по договору №   051/06 от 05.06.13, в т.ч. НДС 3333,34 грн"), загальна сума яких склала 54   000 грн, що еквівалентно 1   994,38 доларів США.
30.03.2021 ТОВ "БК "Еталон" звернулось до ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН" з листом-претензією, у якому вимагало повернути сплачений по Договору аванс у розмірі 93   479,01 доларів США протягом 3-х робочих днів з дня отримання листа-вимоги. В листі зазначено, що у разі невиконання вимог даної претензії або залишення її без відповіді ТОВ "БК "Еталон" буде змушене звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з урахуванням вимог статті 625 Цивільного кодексу України та суми штрафних санкцій (лист-претензію вручено Відповідачу 13.05.2021).
У відповідь ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН" звернулось з проханням надіслати на його адресу наступні документи: Договір купівлі-продажу №   051/06 від 05.06.2013; документи, що підтверджують сплату на рахунок ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН грошових коштів; акти, що стосуються предмету суперечок, в тому числі, акти взаєморозрахунків між сторонами Договору за вказаний період, за наявності; документи, що підтверджують перерахування коштів з рахунків ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН" на адресу ТОВ "БК "Еталон", за наявності; акт звірки взаєморозрахунків та документи, що їх підтверджують; інші наявні документи, що стосуються згаданих правовідносин.
04.06.2021 ТОВ "БК "Еталон" направило на адресу ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН" лист від 03.06.2021 №   104, до якого було додано запитувані документи.
Неналежне виконання ТОВ "КРЕІН ЮКРЕІН" умов Договору в частині поставки товару, а також не виконання вимоги ТОВ "БК "Еталон" щодо повернення авансового платежу, стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення неповернутої частини авансу та 3 % річних, нарахованих відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходив з того, що Позивач на виконання умов укладеного Договору купівлі-продажу перерахував частину попередньої оплати, втім Відповідач не здійснив поставку обумовленого товару у встановлений строк, і лише після тривалих перемовин, здійснив часткове повернення попередньої оплати, у зв`язку з чим у Відповідача виник борг у сумі неповернутої передоплати. При цьому, розглянувши клопотання Відповідача про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції встановив, що трирічний строк позовної давності сплив у грудні 2016 року. Однак, усі ці роки між сторонами продовжувались перемовини, Відповідач продовжував визнавати наявний у нього обов`язок щодо повернення суми передоплати та/або поставки товару, про що також свідчить часткове перерахування у 2018 році коштів Позивачеві в рахунок повернення авансового платежу, а Позивач відповідно мав законні очікування виконання зобов`язання, тому, з посиланням на положення статті 267 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що порушене право Позивача підлягає захисту, а позовні вимоги про стягнення з Відповідача еквіваленту 95   674,76 доларів США, що складає 2   551   976,97 грн суми попередньої оплати, задоволенню.
За таких обставин, місцевий господарський суд також дійшов висновку про правомірність та необхідність задоволення позовних вимог ТОВ "БК "Еталон" про стягнення з Відповідача 3 % річних, нарахування яких здійснено з дотриманням вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
Суд апеляційної інстанції, не погодився з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з того, що, з урахуванням встановлених обставин та вимог положень статей 11, 509, 610 - 612, 526, 530, частини другої статті 570, статей 663, 664, 693, частини другої статті 712 Цивільного кодексу України, статей 174, 193, частин першої, шостої статті 265 Господарського кодексу України, у Відповідача виникло зобов`язання перед Позивачем щодо повернення суми попередньої оплати у розмірі 95   674,76 доларів США, що еквівалентно складає 2   551   976,97 грн.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції, розглянувши клопотання Відповідача про застосування строку позовної давності та заперечення Позивача, що строк позовної давності не пропущено, оскільки Відповідач визнав борг та здійснив часткове повернення авансового платежу, і зокрема, останній платіж здійснено 09.08.2021, тому він звернувся до суду з даним позовом у межах строку позовної давності, вказав на те, що за умовами пунктів 4.1 - 4.6 укладеного між сторонами Договору, Відповідач повинен був поставити Позивачеві товар 13.12.2013, проте ані у строк визначений Договором, ані до теперішнього часу, товар поставлений не був.
В силу приписів статті 693 Цивільного кодексу України у разі не поставки Продавцем товару у обумовлений Договором строк, Покупець має право, зокрема, вимагати повернення суми попередньої оплати, а отже строк позовної давності за вимогами Позивача до Відповідача про повернення сплаченого за Договором авансу розпочав свій перебіг 13.12.2013 та за загальним правилом, встановленим статтею 257 Цивільного кодексу України, сплив 13.12.2016, у зв`язку з чим звернення Позивача до суду відбулось поза межами строку позовної давності.
При цьому, в порушення вимог частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України, Позивач не обґрунтував поважність причин пропуску строку звернення із даним позовом до суду та не надав доказів на їх підтвердження, натомість, лише послався на заяву свідка - директора Товариства, в якій останній повідомив про проведення між сторонами перемовин, за результатами яких Відповідач у 2018 року здійснив часткове повернення суми попередньої оплати. Проте, відхиляючи таке посилання, суд апеляційної інстанції вказав на те, що покази свідка підлягають оцінці в сукупності з іншими доказами у справі відповідно до статті 86 ГПК України, втім Позивачем не надано до суду належні та допустимі докази, які дозволяють встановити, що строк звернення до суду із даним позовом пропущений з поважних причин.
Також, судом апеляційної інстанції відхилено посилання Позивача на переривання строку позовної давності, про що, за доводами останнього, свідчить сплата Відповідачем частини авансового платежу (зокрема, 25.05.2018, 03.07.2018 та 09.08.2018), з огляду на те, що відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №   648/3491/15-ц та від 24.04.2019 у справі №   569/8314/14-ц щодо тлумачення положень статті 264 Цивільного кодексу України, переривання перебігу позовної давності може мати місце лише у межах строку позовної давності, відповідно сплив позовної давності за вимогами Позивача (13.12.2016) виключає можливість її переривання.
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що хоча заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, проте, пропуск Позивачем строку позовної давності на звернення із такими позовними вимогами, зумовлює відмову у їх задоволенні, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.
Звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, скаржник оскаржує постанову суду апеляційної інстанції з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.
Проте, обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилися з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де є схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
При цьому, на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Слід виходити також із того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Відповідно неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19) та від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 (провадження №14-166цс20).
Таким чином, подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).
Разом з тим, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Проаналізувавши правові висновки Верховного Суду, викладені у справах №   706/1272/14-ц, №   910/13193/19, №   17-14-01/1494 (925/460/20), №   927/645/19, №   910/8482/18, на які послався скаржник у касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень у справі №   916/1860/21, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції вважає, що правовідносини у зазначених справах не є подібними, виходячи з такого.
Так, у справі №   706/1272/14-ц (постанова від 30.01.2019) розглядався спір про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та визнання протиправним і скасування пункту 2 розпорядження голови Христинівської райдержадміністрації Черкаської області. Велика Палата Верховного Суду, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 18.10.2017, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 17.11.2016 та рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 22.09.2016, погодилась з висновками касаційного суду про те, що суд першої інстанції надав належну оцінку причинам пропуску строку позовної даності та визнав їх поважними, а суд касаційного інстанції не наділений повноваженнями переоцінювати доводи про поважність причин пропуску позовної давності, оцінку яким надав суд першої інстанції.
У справі №   910/13193/19 (постанова від 11.08.2020) розглядався спір про стягнення заборгованості по виплаті дивідендів, 3 % річних та інфляційних. Верховний Суд, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції, якою позовні вимоги задоволено частково, вказав на те, що неналежне повідомлення акціонера про наявність у нього права на отримання дивідендів є поважною причиною пропущення строку позовної давності  та захисту порушеного права.
У справі №   17-14-01/1494 (925/460/20) (постанова від 17.06.2021) розглядався спір про стягнення дивідендів, індексу інфляції та 3 % річних (у межах справи про банкрутство). Верховний Суд, скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, вказав на те, що суд першої інстанції не розглянув заяву ПАТ "Черкасиобленерго" про застосування строку позовної давності, а суд апеляційної інстанції, вдавшись до цитування визначення поняття позовної давності, оцінки вказаним порушенням місцевого господарського суду не надав, відповідних висновків у постанові не навів, порушення не усунув.
У справі №   927/645/19 (постанова від 16.02.2021) розглядався спір про визнання удаваними правочинів, переведення прав та обов`язків покупця, витребування часток у статутному капіталі та визнання права власності на частку у статутному капіталі. Верховний Суд, скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, вказав на те, що суди попередніх інстанцій не надали оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також не визначили певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, тобто, з урахуванням статей 79, 86 ГПК України не взяли та не дослідили питання дійсної спрямованості волі сторін при укладенні спірних договорів дарування.
У справі №   910/8482/18 (постанова від 11.11.2021) розглядався спір про визнання недійсними результатів електронних торгів, акту державного виконавця, свідоцтва про придбання майна, витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна, визнання права власності (у межах справи про банкрутство). Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та залишаючи в силі ухвалу суду першої інстанції про задоволення позовної заяви ПрАТ "Сіріус-Буд" в особі ліквідатора банкрута Беркута М. С., вказав на те, що з урахуванням фактичних обставин, повно встановлених у цій справі (зокрема, що ліквідатор ПрАТ "Сіріус-Буд" не тільки неодноразово заперечував проти доводів відповідачів про пропуск ним позовної давності по заявлених вимогах, а й обґрунтовував поважність причин такого пропуску, якщо судами позовна давність все ж таки буде визнана пропущеною), помилкове застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень статті 42 КУзПБ та норм Цивільного кодексу України про позовну давність, не призвело до ухвалення ним помилкового по суті рішення.
Отже, правовідносини у зазначених справах, на які посилається скаржник, та у справі №   916/1860/21, що переглядається, не є подібними, оскільки різняться за предметом позову, підставами позову та встановленими судами попередніх інстанцій фактичними обставинами щодо доведеності/недоведеності поважності/неповажності причин пропуску строку, що свідчить про неподібність правовідносин у даних справах.
Також, проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови та судових рішень, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, без урахування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах, зокрема:
від 07.04.2020 у справі №   910/4590/19 (розглядався спір про стягнення інфляційних та 3 % річних, нарахованих внаслідок прострочення відшкодування з Державного бюджету України суми податку на додану вартість), у якій зроблено висновок, що спір щодо вимоги про стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів, нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, чи поєднана вона з вимогою про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ та чи розглянуті такі вимоги в іншій справі;
від 19.06.2019 у справі №   703/2718/16-ц (розглядався спір про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму відшкодування моральної шкоди, стягнутої за рішенням суду), у якій зроблено висновок, що спір у справі має приватноправовий характер і підлягає судовому розгляду в межах цивільної юрисдикції; щодо суті спору Великою Палатою зроблено висновок, що оскільки відшкодування шкоди визначено у грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, на яке відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України правомірно нараховано інфляційні та 3 % річних;
від 19.06.2019 у справі №   646/14523/15-ц (розглядався спір про відшкодування моральної шкоди, стягнення пені, інфляційних втрат і 3 % річних), у якій зроблено висновок, що спір у цій справі не є публічно-правовим, оскільки виник внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем стягнутих на підставі рішення суду грошових коштів на відшкодування моральної шкоди, має приватноправовий характер і підлягає судовому розгляду в межах цивільної юрисдикції; щодо суті спору Великою Палатою зроблено висновок, що зупинення виконання судового рішення неповинне наносити збитків позивачці від знецінення грошових коштів, які стягнуті на її користь на захист порушеного права, а тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 Цивільного кодексу України підлягають застосуванню;
від 13.11.2019 у справі №   922/3095/18 (розглядався спір про стягнення 3 % річних та інфляційних за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання та водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот), у якій зроблено висновок, що даний спір відноситься до юрисдикції господарських судів; щодо суті спору, Великою Палатою зроблено висновок, що не встановлення судами попередніх інстанцій порушення відповідачем установлених саме для нього строків здійснення розрахунків з позивачем, унеможливлює застосування до останнього наслідків неналежного виконання зобов`язань у вигляді нарахування 3 % річних та інфляційних втрат;
від 18.03.2020 у справі №   902/417/18 (розглядався спір про стягнення заборгованості за договором поставки), у якій зроблено висновок, що з урахуванням обставин, встановлених у даній справі, та враховуючи компенсаційний характер процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання;
від 22.09.2020 у справі №   918/631/19 (розглядався спір про стягнення попередньої оплати з урахуванням нарахованих штрафу, пені, інфляційних втрат та 3 % річних), у якій зроблено висновок, що повернення суми попередньої оплати за договором поставки є грошовим зобов`язанням у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу. При цьому зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги;
від 11.04.2018 у справі №   758/1303/15-ц (розглядався спір про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми - одноразової грошової допомоги, призначеної відповідно до статей 9, 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"), у якій зроблено висновок, що одноразова грошова допомога є грошовим зобов`язання, у зв`язку з чим у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України;
від 16.05.2018 у справі №   686/21962/15-ц (розглядався спір про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за несвоєчасне виконання вироку в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди), у якій зроблено висновок, що завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим, а оскільки стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, тому її приписи поширюються як на договірні зобов`язання, так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання. Отже, суди попередніх інстанцій також обґрунтовано вважали, що наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
Указане свідчить про те, що правовідносини у справах №   910/4590/19, №   703/2718/16-ц, №   646/14523/15-ц, №   922/3095/18, №   902/417/18, №   918/631/19, №   758/1303/15-ц, №   686/21962/15-ц і у справі №916/1860/21, що розглядається, не є подібними, позаяк існує ряд істотних відмінностей саме у предметах та підставах позовів, фактичних обставинах таких спорів, пов`язаних із правами й обов`язками їх сторін, що в свою чергу зумовлює і різний зміст спірних правовідносин, що унеможливлює застосування правових висновків Верховного Суду, викладених у наведених скаржником в касаційній скарзі постановах, до спірних правовідносин у цій справі.
Отже, звертаючись із касаційною скаргою, обґрунтованою підставою оскарження, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник хоча і посилався на висновки Верховного Суду, але не врахував, що відповідні постанови повинні бути прийняті у подібних відносинах. Тобто важливим було довести, що суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідні норми матеріального або процесуального права саме у подібних відносинах застосовуються інакше і на цьому вже акцентував увагу Верховний Суд.
З огляду на те, що правовідносини у справах, на які посилається скаржник, не є подібними правовідносинам у справі, що розглядається, тому наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала свого підтвердження після відкриття касаційного провадження.
Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
З огляду на викладене, враховуючи, що підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження, касаційне провадження в цій справі підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Еталон" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.07.2022 у справі №  916/1860/21.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В. Суховий

Судді                                                                                                    І. Берднік

                                                                                                    В. Зуєв