РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року 
м. Рівне

Справа № 564/352/22
Провадження № 22-ц/4815/1172/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Майданіка В. В., Хилевича С. В.

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут»,
відповідач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз Збут»  на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 15 липня 2022 року у складі судді Олійника П.В., ухвалене в м. Костопіль Рівненської області, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз збут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за поставлений природний газ. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 
постачання природного газу споживачу ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювалось ТОВ «Рівнегаз збут» на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 2500 від 30.09.2015 року. Згідно з п. 1.1 Типового Договору визначено, що він є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. Згідно з п. 1.2 Типового Договору визначено, що умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання природного газу, затверджених постановою національної комісії від 30 вересня 2015 року № 2496 та є однаковими для всіх побутових споживачів України. Згідно п. 1.3 Типового договору визначено, що цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633,634,641,642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. На виконання вимог п.4 ІІІ Правил, ТОВ «Рівнегаз збут» як постачальник із спеціальними обов`язками у січні 2016 року усім побутовим споживачам Рівненської області одночасно з рахунками-фактурами були направлені заяви-приєднання до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. Доставка заяв-приєднань всі побутовим споживачам Рівненської області здійснювалась безпосередньо ДППЗ Укрпошта на підставі укладених договорів з ТОВ «Рівнегаз збут». Також, Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачм та бланк заяви-приєднання до умов Договру були офіційно опубліковані ТОВ «Рівнегаз збут» в обласні газеті «Вільне слово» №1 від 01 січня 2016 року та розміщенні на офіційному сайті ТОВ «Рівнегаз збут». Відповідач ОСОБА_2 не було повернуто підписану заяву-приєднання до умов Договору, а її згода до приєднання до умов Договору підтверджується фактом споживання природного газу, визначеного на підставі даних Оператора ГРМ. Крім того, Управлінням праці та соціального захисту населення  Костопільської районної державної адміністрації ОСОБА_2 було призначено адресну субсидію для відшкодування витрат на оплату послуг газопостачання яка надійшла на особовий рахунок в загальній сумі 19 742,50 грн. з періодом призначення з 01.11.2015 року по 30.09.2018 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 17.06.2020 року є ОСОБА_3 .. З даного договору встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належала продавцю ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя разом з ОСОБА_2 .. Згідно фінансового стану споживача по особовому рахунку залишок заборгованості за поставлений природний газ становить 9 197,43 грн. за період її виникнення з 01.09.2019 по 16.06.2020 року. Нарахована сума встановленого індексу інфляції у розмірі 11 565,99 грн. та 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 593,10 грн.. Просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за поставлений природний газ в сумі 9 197,43 грн., 3 % річних, інфляційні нарахування у розмірі 1565,99 грн. та судові витрати у розмірі 2481 грн..

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 15 липня 2022 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ТОВ «Рівнегаз збут»оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про застосування як преюдиційного факту встановлених обставин у справі № 460/54/20, що перебувала у провадженні Рівненського окружного адміністративного суду. Додає, що у цій справі учасниками були ОСОБА_2 та Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Костопільської районної державної адміністрації, а предметом спору – оскарження неправомірних дій відповідача, а тому відсутні підстави вважати, що має місце преюдиція. Зауважує, що жоден постачальник послуг, в тому числі ТОВ «Рівнегаз Збут», до участі в справі не залучалися, а заборгованість за послуги газопостачання, яка нарахована відповідачам на підставі укладеного договору зі споживачами послуги, не була предметом дослідження адміністративного суду. Стверджує, що договірні відносини між ним та відповідачами припиняються із зміною власника помешкання, куди здійснюється постачання газу, однак відповідачкою ОСОБА_2 не було дотримано вимог Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам щодо завчасного повідомлення про звільнення приміщення та проведення розрахунку за отримані послуги. Вважає, що таке невиконання договірних зобов`язань тягне за собою, окрім погашення основного боргу, нарахування штрафних санкцій у вигляді інфляційних втрат та трьох відсотків річних. З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Постачання природного газу до вказаного помешкання здійснюється відповідачем – ТОВ «Рівнегаз Збут».

Між ТОВ «Рівнегаз Збут» та споживачем  ОСОБА_2 був укладений договір постачання природного газу побутовим споживачам на невизначений строк шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов цього Договору за місцем його виконання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та оприлюднюється в установленому порядку. Відносини між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи, регулюються Правилами постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496.

Згідно з п. 3 Розділу І Правил, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Пунктом 2 Розділу ІІІ Правил визначено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст.ст.633,634,641,642ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Пунктом 1.3. типового договору встановлено, що він є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст. ст.633,634,641,642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з) за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або оплачений споживачем рахунок (квитанція).

З договору купівлі-продажу НО1846057-НОП846058 №1056 від 10.06.2020 року вбачається, що квартира відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 , продана.

Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Рівнегаз Збут» вказувало, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 є заборгованість за поставлений природний газ в сумі 9 197,43 грн. за період з 01.09.2019 року по 16.06.2020 року.

Судом також встановлено, що 24.11.2015 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ,  призначалася субсидія з травня 2015 року по вересень 2017 року, та нараховувалася в автоматичному режимі без особистого звернення на двох осіб. З 20.10.2017 року у зв`язку з народженням у відповідачів ще однієї дитини субсидія розраховувалася вже на трьох осіб. З травня 2018 року по червень 2019 року субсидія нараховувалася в автоматичному режимі без звернення на трьох осіб. У липні 2019 року Управлінням праці та соціального захисту населення Костопільської районної державної адміністрації встановлено переплату житлової субсидії згідно рішення комісії з травня 2018 року по червень 2019 року у розмірі 24612,28 гри, після чого УПСЗП було знято з особових рахунків споживача ОСОБА_2 суму виплаченої житлової субсидії у розмірі 13 610,84 грн.. З особового рахунку у ТОВ «Рівнегаз Збут було знято 7 838,81 грн., що підтверджується доданою позивачем роздруківкою фінансового стану абонента.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 року визнано протиправним та скасовано рішення УПСЗН Костопільської районної державної адміністрації в частині повернення управителем, об`єднанням, виконавцем комунальних послуг до державного бюджету шляхом зняття з особових рахунків ОСОБА_2 суми надмірно перерахованої (виплаченої) житлової субсидії за період з травня 2018 року по січень 2019 року у сумі 13 610,84 гри. та зобов`язання ОСОБА_2 повернути до державного бюджету суму житлової субсидії за період з лютого по червень 2019 року у розмірі 11001,44 грн..

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, послався на вищевказане судове рішення як на підставу звільнення від доказування згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України та вважав встановленими обставини, які мають значення для розгляду цієї справи. 

Апеляційний суд з таким висновком місцевого суду не погоджується зі наступних міркувань.

Як визначено частиною 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція – це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.
Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені (постанова Верховного Суду від 18.12.2019 № 761/29966/16-ц ).
Тобто, преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: 1. обставина встановлена судовим рішення; 2. судове рішення набрало законної сили; 3. у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Так, учасниками справи №460/54/20, яка перебувала у провадженні Рівненського окружного адміністративного суду, були ОСОБА_2 як позивач та Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Костопільської районної державної адміністрації як відповідач. При цьому, жоден виконавець житлово-комунальної послуги, в тому числі і ТОВ «Рівнегаз Збут» до участі у справі №460/54/20 залучений не був. Також не був учасником даної справі і відповідач ОСОБА_1 .
Окрім того, предметом спору у зазначеній справі було визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Костопільської районної державної адміністрації, яке зазначене у листі №05-08/3839 від 02.10.2019 року, в частині повернення управителем, об`єднанням, виконавцем комунальних послуг до державного бюджету шляхом зняття з особових рахунків ОСОБА_2 суми надмірно перерахованої (виплаченої) житлової субсидії за період з травня 2018 року по січень 2019 року у сумі 13610,84 грн. та зобов`язання ОСОБА_2 повернути до державного бюджету суму житлової субсидії за період з лютого по червень 2019 року у розмірі 11 001,44 грн.

При цьому, під час судового розгляду справи №460/54/20 не досліджувались докази та не встановлювались фактичні обставини зняття Управлінням соціального захисту населення Костопільської районної державної адміністрації 01 вересня 2019 року з особового рахунку № НОМЕР_2 житлової субсидії, яка надавалась на оплату вартості спожитого природного газу, в загальній сумі 7 838,81 грн., в тому числі за періоди її призначення: з 03.10.2018 по 31.10.2018 року в сумі 962,81 грн., з 03.11.2018 по 30.11.2018 - 2 292,00 грн., з 03.12.2018 по 31.12.2018 - 2 292,00 грн та з 03.01.2019 по 31.01.2019 - 2 292,00 грн.. Резолютивна частина рішення суду від 06.02.2020 року у справі №460/54/20 взагалі не містить дати оскаржуваного рішення Управління соціального захисту населення Костопільської районної державної адміністрації та не конкретизує, з яких особових рахунків та яких саме надавачів житлово-комунальних послуг проведено зняття житлової субсидії в загальній сумі 13 610,84 грн..

Отже, виходячи з того, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 року визнано протиправним та скасовано лише рішення Управління соціального захисту населення Костопільської районної державної адміністрації, яке зазначене в листі №05-08/3839 від 02.10.2019 в частині повернення виконавцями житлово-комунальних послуг до державного бюджету шляхом зняття з особових рахунків ОСОБА_2 суми надмірно перерахованої (виплаченої) житлової субсидії за період з травня 2018 року по січень 2019 року у сумі 13 610,84 грн. та не визнано протиправним дії Управління соціального захисту населення Костопільської районної державної адміністрації по зняттю 01 вересня 2019 року житлової субсидії на оплату вартості спожитого природного газу, саме з особового рахунку № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 в сумі 7 838,81 грн., обставини, які місцевий суд вважав преюдиційними фактами при розгляді даного спору такими не є, а тому підлягають встановленню та доказуванню в загальному порядку.

Відповідно до пункту 125 Положення про призначення житлової субсидії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 р. № 807), сума житлової субсидії, яка надавалася не у грошовій формі, повертається управителем, об`єднанням, виконавцем комунальних послуг шляхом зняття відповідних сум з особових рахунків отримувачів субсидії.

Згідно пункту 18 цього Положення, житлова субсидія на оплату житлово-комунальних послуг надається громадянам, які звернулися за призначенням житлової субсидії до 31 грудня 2018 р., за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам шляхом перерахування коштів на рахунки управителів багатоквартирного будинку та виконавців комунальних послуг.

За визначенням частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Отже, кошти житлової субсидії, які обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_2 , не належали споживачу на праві власності, а тому у спірних правовідносинах Управління соціального захисту населення Костопільської районної державної адміністрації, який є суб`єктом владних повноважень відносно ОСОБА_2 як споживача комунальних послуг, реалізував владні управлінські функції, шляхом зняття відповідних сум з особових рахунків отримувача субсидії.

Як визначено статтею 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 цивільного кодексу України).

Відповідно до етапі 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором (НКРЕКП) та оприлюднюється в установленому порядку. Права та обов`язки постачальників і побутових споживачів визначаються цим Законом, Цивільним кодексом України, Правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель та виконавці комунальних послуг.

При цьому, статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» саме на споживача покладений обов`язок по оплаті наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Невиконання такого обов`язку по сплаті споживачем вартості поставленого природного газу, призвели до виникнення заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «Рівнегаз Збут», за стягненням якої останній і звернувся з цим позовом до суду.

Так, відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500 (пункт 4.10) та пункту 15 розділу III Правил постачання природного газу (в редакції постанови НКРЕКП від 07.10.2019 №20814), у разі виникнення у споживача заборгованості за договором постачання природного газу за домовленістю сторін (постачальника та споживача) може бути укладений графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

У разі відсутності діючого графіка погашення заборгованості постачальник має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Враховуючи положення статті 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами, кошти, які надходили на особовий рахунок № НОМЕР_2 були зараховані товариством в рахунок погашення існуючої заборгованості відповідно до черговості її виникнення.

Згідно наданих позивачем розрахунків, загальна сума заборгованості, яка обліковувалась на особовому рахунку № НОМЕР_2 станом на 17 червня 2020 року складає 9 197,43 грн, та включає у себе платежі:
- 3 270,79 грн. (в тому числі 428,12 грн вартість спожитого природного газу за вересень 2019 року)- залишок неоплаченого платежу за вересень 2019 року;
- 808,66 грн. – вартість спожитого та неоплаченого природного газу за жовтень 2019 року;
- 1 220,88 грн. – вартість спожитого та неоплаченого природного газу за листопад 2019 року;
- 1 201,33 грн. – вартість спожитого та неоплаченого природного газу за грудень 2019 року;
- 1 477,53 грн. – вартість спожитого та неоплаченого природного газу за січень 2020 року;
- 162,39 грн. – вартість спожитого та неоплаченого природного газу за лютий 2020 року;
- 498,18 грн. – вартість спожитого та неоплаченого природного газу за березень 2020 року;
- 297,88 грн. – вартість спожитого та неоплаченого природного газу за квітень 2020 року;
- 193,69 грн. – вартість спожитого та неоплаченого природного газу за травень 2020 року;
- 66,10 грн. – вартість спожитого та неоплаченого природного газу з 01 по 16 червня 2020 року.

Вказаний розрахунок заборгованості не спростований відповідачами.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, зокрема зазначив, що відповідачі на момент розгляду справи не є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а тому вимоги про стягнення з них заборгованості не можуть бути задоволені.

Такий висновок, на думку апеляційного суду, не відповідає наявним у матеріалах справи документам, зокрема, положенням Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Так, на момент виникнення спірних відносин порядок припинення дії договору постачання природного газу був врегульований розділом XI Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1386/27831 (в редакції, яка діяла до 01.07.2020 року) .

Відповідно до пункту 11.5. дія цього Договору припиняється у разі зміни власника об`єкта Споживача.

Згідно пункту 11.7. Договору, у разі звільнення займаного приміщення (остаточного припинення користування природним газом) Споживач зобов`язаний повідомити про це Постачальника не пізніше ніж за двадцять робочих днів до дня звільнення приміщення (остаточного припинення користування природним газом) та остаточно з ним розрахуватись за цим Договором до вказаного Споживачем дня звільнення приміщення (остаточного припинення користування природним газом) включно.

В порушення вимог пункту 11.7 вказаного Договору, ОСОБА_2 не повідомила постачальника про остаточне припинення користування природним газом та не провела остаточний розрахунок за Договором.
Як вбачається із Договору від 17.06.2020 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідач був зобов`язаний здійснити оплату всіх комунальних платежів. 

Так, в пункті 4.11 цього договору зазначено, що по домовленості між сторонами, продавець нерухомого майна провів зняття з реєстраційного обліку та виселився з відчужуваного нерухомого майна з усіма членами сім`ї та оплатою всіх комунальних платежів до підписання договору.

Однак, на момент укладення вказаного договору відповідачами не було здійснено оплату заборгованості за поставлений природний газ в сумі 9 197,43 грн., яка обліковувалась на особовому рахунку № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , а тому вона підлягає стягненню з відповідачів в судовому порядку на користь позивача.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно споживача сплатити товариству коштидо звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Обов`язок споживача сплатити товариству кошти за отримані послуги з газопостачання випливає з приписів ст.ст. 526, 611, 901, 903 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

До позовної заяви ТОВ «Рівнегаз Збут» додано розрахунок інфляційних та трьох відсотків річних на суму заборгованості 9 197,43 грн. за період з жовтня 209 року по лютий 2022 року, згідно якого сума інфляційний втрат складає 1 565,99 грн., три відсотки річних – 593,10 грн.
Розрахунок не спростований відповідачем, атому судом береться до уваги як достовірний.

Аналізуючи обставини справи в сукупності і взаємозв`язку із нормами права, якими вони врегульовані, апеляційний суд приходить до висновку про те, що вимоги ТОВ «Рівнегаз Збут» про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за поставлений природний газ та нарахованих на суму заборгованості інфляційних втрат та трьох відсотків річних є обґрунтованими, доведеними та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю  або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового  рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Як вбачається із матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви ТОВ «Рівнегаз Збут» сплачено судовий збір у розмірі 2 481,00 грн., а при поданні до апеляційного суду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції – 3 721,50 грн., а всього в загальній сумі 6 202,50 грн., який підлягає стягненню з відповідачів у рівних частинах (по 3 101,25 грн. з кожного) на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз Збут»  задовольнити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 15 липня 2022 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз Збут» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за поставлений природний газ задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз Збут» заборгованість за поставлений природний газ в розмірі 9 197 (дев`ять тисяч сто дев`яносто сім) гривень 43 копійки.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз Збут» три відсотки річних розмірі 593 (п`ятсот дев`яносто три) гривні 10 копійок та інфляційні втрати в розмірі 1 565 (одна тисяча п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнегаз Збут» судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 6 202,50 грн. в рівних частинах – по 3 101 (три тисячі сто одній) гривні 25 копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2022 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Хилевич С. В.
                                       
                               Майданік В. В.