П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/12982/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шимонович Р.М. 
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
28 листопада 2022 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Житомирській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості, 
В С Т А Н О В И В :
в червні 2021 року позивач, Головне управління ДПС у Житомирській області, звернулося в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкову заборгованість у сумі 131494,13 грн.
Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 29.04.2022 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що  за відповідачем рахується податковий борг на загальну суму 131494,13 грн., який не сплачений відповідачем у добровільному порядку.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що відповідачем 25.06.2021 та  20.07.2021 було сплачено єдиний податок з фізичних осіб на суму 46000 грн, що не відповідає інформації викладеній в позовній заяві.
Позивач, правом подати відзив на апеляційну скаргу, не скористався.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за відповідачем рахується податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 131494,13 грн. - основного платежу.
Відповідачем подано податкову декларацію платника єдиного податку з фізичної особи - підприємця від 27.10.2020 №74434, самостійно визначено грошове зобов`язання в сумі 85439,33 грн. та не сплачено у строки, визначені Кодексом, тому дане зобов`язання має статус податкового боргу.
Також, відповідачем подано податкову декларацію платника єдиного податку з фізичної особи - підприємця від 09.02.2021 №16500, самостійно визначено грошове зобов`язання в сумі 40143,10 грн. та не сплачено у строки, визначені Кодексом, тому дане зобов`язання має статус податкового боргу.
При цьому, відповідачем подано податкову декларацію платника єдиного податку з фізичної особи - підприємця від 11.05.2021 №37235, самостійно визначено грошове зобов`язання в сумі 5959,86 грн. та не сплачено у строки, визначені Кодексом, тому дане зобов`язання має статус податкового боргу.
Головним управлінням ДПС у Житомирській області було надіслано податкову вимогу форми «Ф» №306577-51 від 26.05.2020.
Податкова вимога відповідачем в адміністративному та судовому порядках не оскаржувалась, у зв`язку з чим не вважається відкликаною у порядку ст.60 Кодексу.
Враховуючи те, що податковий борг відповідачем добровільно не погашений, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Так, відповідно до ч.1 ст.42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. При цьому, стаття 67 Конституції України встановлює, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані положеннями Податкового кодексу України (тут і надалі - ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Обов`язок сплати податків платником передбачений п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI, відповідно до якого, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з положеннями підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Згідно із положеннями підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Відповідно до п.п.267.5.1 п.267.5 ст.267 Податковому кодексу України базовий (податковий) звітний період дорівнює календарному року.
Згідно з пп.267.6.1 п.267.6 ст.267 Податковому кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.
Відповідно до абзацу першого пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України податкове повідомлене рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).
У п.291.2 ст.291 Податкового кодексу України зазначається, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п.297.1 ст.297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Згідно п. 293.1 ст.293 Податкового кодексу України ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки).
Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України), не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Згідно з вимогами пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.4 статті 59 Податкового кодексу України).
Як встановлено судом першої інстанції, за відповідачем рахується податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 131494,13 грн., який у встановлені податковим законодавством строки ним не сплачений.
Дана обставина не спростована відповідачем та матеріали справи не містить доказів на підтвердження зворотного на момент розгляду справи в суді першої інстанції.
Головним управлінням ДПС у Житомирській області було надіслано податкову вимогу форми «Ф» №306577-51 від 26.05.2020 (а.с.13).
Також на момент розгляду справи судом першої інстанції враховано, що відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження сплати податкового боргу.
Доводи апеляційної скарги, що відповідач подав копії квитанцій про сплату єдиного податку з фізичних осіб на суму 46000 грн, що не відповідає інформації викладеній в позовній заяві, колегія суддів вважає необґрунтованими оскільки копії квитанцій від 25.06.2021 та від 20.07.2021 подані до суду разом із апеляційною скаргою  можуть свідчити лише про сплату відповідачем єдиного податку з фізичних осіб на суму 46000 грн після формування податкової вимоги форми «Ф» №306577-51 від 26.05.2020.
Разом з тим, відповідачем було подано податкову декларацію платника єдиного податку з фізичної особи - підприємця від 27.10.2020 №74434, самостійно визначено грошове зобов`язання в сумі 85439,33 грн. та не сплачено у строки, визначені Кодексом, тому дане зобов`язання має статус податкового боргу.
При цьому, відповідачем не було добровільно погашено суми податкового боргу по платежем та зборам до бюджету, які зазначені в податковій вимозі, отже, вищевказана податкова вимога не є відкликаною та нові податкові вимоги, відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, на адресу платника податків не направлялись.
Оскільки відповідач доказів погашення податкового боргу в суд першої інстанції не надав, докази оскарження вказаної податкової заборгованості в адміністративному або судовому порядку в матеріалах справи відсутні, сума податкового зобов`язання є узгодженою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог шляхом стягнення податкового боргу з відповідача.
Також, відповідачем подано податкову декларацію платника єдиного податку з фізичної особи - підприємця від 09.02.2021 №16500, самостійно визначено грошове зобов`язання в сумі 40143,10 грн. та не сплачено у строки, визначені Кодексом, тому дане зобов`язання має статус податкового боргу.
При цьому, відповідачем подано податкову декларацію платника єдиного податку з фізичної особи - підприємця від 11.05.2021 №37235, самостійно визначено грошове зобов`язання в сумі 5959,86 грн. та не сплачено у строки, визначені Кодексом, тому дане зобов`язання також має статус податкового боргу.
Звернень до податкового органу із заявою про корегування суми податкового боргу, що підлягає стягненню в матеріалах справи не виявлено, відповідачем до суду не надано.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.