ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

01 грудня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/2971/21
Головуючий у першій інстанції – Ченцова С. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/467/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.    
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони: 
позивач: Чернігівський міський центр зайнятості
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Чернігівського міського центру зайнятості на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Ченцової С.М. від 26 листопада 2021 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 02 грудня 2021 року у справі за позовом Чернігівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

                           В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Чернігівський міський центр зайнятості  звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 6 047 грн. 65 коп. Вимоги заявленого позову Чернігівський міський центр зайнятості обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 перебував на обліку, як безробітний в Чернігівському міському центрі зайнятості з 25.08.2020 року по 12.10.2020 року, та отримував соціальні послуги і забезпечення відповідно до статті 7 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”. ОСОБА_1 було надано статус безробітного 25.08.2020 року, як особі з інвалідністю, яка не досягла встановленого законодавством пенсійного віку та призначено виплату допомоги по безробіттю. Позивач вказує, що під час постановки на облік у своїй заяві ОСОБА_1 зазначив, що пенсію на пільгових умовах та за вислугу років йому не призначено, що він ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, визначеними Законами України ”Про зайнятість населення” та ”Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”. Позивач зазначає, що ОСОБА_1 був обізнаний, що призначення пенсії за вислугу років унеможливлює реєстрацію або перебування на обліку, як безробітного в службі зайнятості. Окрім того, як стверджував позивач, обізнаність ОСОБА_1 із правами і обов`язками зареєстрованих безробітних підтверджується індивідуальним планом працевлаштування безробітного та додатком №2 до індивідуального плану працевлаштування безробітного, які були особисто підписані ним. Позивач вказував, що реєстрація ОСОБА_1 у Чернігівському міському центрі зайнятості  припинена з 12.10.2020 року,  у зв`язку із початком зайнятості, на підставі отриманої від нього інформації, яка була зазначена в корінці направлення на працевлаштування, наданого відповідачем під час особистого відвідування центру зайнятості 12.10.2020 року. Під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, відповідно до п.18 ч.2 статті 22 Закону України ”Про зайнятість населення”, було встановлено (акт №2 від 04.01.2021 року), що в період перебування на обліку як безробітного, ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років з 01.09.2020 року, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області. Позивач зазначав, що, враховуючи обов`язки, з якими ОСОБА_1 був ознайомлений та мав виконувати, як безробітний, відповідач мав протягом трьох робочих днів повідомити центр зайнятості про обставини припинення реєстрації, а саме, про призначення йому пенсії за вислугу років. При цьому, ОСОБА_1 12.10.2020 року звернувся до центру зайнятості для припинення реєстрації, як безробітного у зв`язку із працевлаштуванням, однак про призначення йому пенсії за вислугу років не повідомив. Відповідно до довідки-розрахунку матеріального забезпечення від 05.01.2020 року №06/64, з 21.09.2020 року по 11.10.2020 року ОСОБА_1 було нараховано та виплачено 6 047 грн. 65 коп. допомоги по безробіттю. Позивач вказує, що 05.01.2020 року Чернігівським міським центром зайнятості рекомендованим поштовим відправленням було направлено відповідачу лист №05/103 від про необхідність повернення коштів на суму 6 047 грн. 65 коп., який було вручено відповідачу 08.01.2021 року. Проте, станом на день подання позовної заяви завдана Чернігівському міському центру зайнятості відповідачем шкода в сумі 6 047 грн. 65 коп. не відшкодована та підлягає поверненню.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26.11.2021 року відмовлено у задоволенні позову Чернігівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

В апеляційній скарзі Чернігівський міський центр зайнятості просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 26.11.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі вимоги заявленого Чернігівським міським центром зайнятості позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 26.11.2021 року є таким, що прийнято судом із порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків, викладених у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. В доводах апеляційної скарги Чернігівський міський центр зайнятості не погоджується із висновками суду першої інстанції відносно того, що ОСОБА_1 не знав про те, що його з 01.09.2020 року переведено на пенсію за вислугу років, а відповідні повідомлення ГУ ПФУ в Чернігівській області йому не надсилались, що вказує на відсутність недобросовісності дій з боку відповідача. Апелянт зазначає, що відповідачем у відзиві на позовну заяву, а також у його заяві від 21.01.2021 року про оскарження наказу Чернігівського міського центру зайнятості №5 від 05.01.2021 року про відшкодування коштів, було визнано, що він дізнався про призначення йому пенсії за вислугу років 07.10.2010 року. При цьому, для зняття з обліку, як безробітного, відповідач звернувся до позивача 12.10.2020 року, і підставою такого звернення було працевлаштування відповідача, а не призначення йому пенсії за вислугу років. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_1 не повідомляв Чернігівський міський центр зайнятості про те, що він після надання йому статусу безробітного (з 25.08.2020 року), звертався 01.09.2020 року до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті необґрунтовано послався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25.04.2019 у справі №581/688/16-ц, від 24.04.2019 у справі №757/17820/17-ц, від 03.09.2018 року у справі №127/3669/17-ц. При цьому, апелянт вказує, що висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.06.2018 року у справі №341/1436/16-ц, підтверджує наявність обов`язку ОСОБА_1 повідомити центр зайнятості про призначення йому пенсії за вислугу років.         

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 26.11.2021 року. 

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Чернігівського міського центру зайнятості на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26.11.2021 року у справі за позовом Чернігівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 25.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с.10,11). 
Згідно персональної картки №250320082500026 від 25.08.2020 року, останнім видом зайнятості ОСОБА_1 зазначав посаду прокурора  у відділі Чернігівської обласної прокуратури. Дата припинення останнього виду зайнятості - 19.08.2020 року (а.с.7,8).
Відповідно до витягу із наказів Чернігівського міського центру зайнятості про прийняття рішення по особі: ОСОБА_1 від 22.04.2021 року (а.с.9), ОСОБА_1 згідно із наказом  від 31.08.2020 року № НТ200831 надано статус безробітного із 25.08.2020 року по 19.08.2021 року, та затверджено розпочати  виплату  допомоги по безробіттю відповідно до статті 22 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” з 21.09.2020 року. Згідно із наказом Чернігівського міського центру зайнятості від 31.08.2020 року №НТ200831 відкладено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з наданням особі вихідної допомоги або інших виплат при звільненні з ПОУ або закінчені строку повноважень за виборною посадою, що забезпечують часткову або тимчасову компенсацію втраченого заробітку з 25.08.2020 року по 20.09.2020 року. Згідно із наказом Чернігівського міського центру зайнятості від 21.09.2020 року №НТ200921 затверджено розпочати (поновити) виплату допомоги по безробіттю, відповідно до статті 22 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” з 21.09.2020 року. Згідно із наказом Чернігівського міського  центру  зайнятості  від  13.10.2020 року №НТ201013 затверджено припинити виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку із початком зайнятості особи, відповідно до пп.2 п.1 Р. V ПНДП (у зв`язку з початком  зайнятості, пп. 1 п.30 Порядку від 19 вересня 2018 року №792) з 12.10.2020 року. Згідно із наказом Чернігівського міського центру зайнятості від 13.10.2020 року №НТ201013 затверджено припинити реєстрацію безробітних у зв`язку з працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору (контракту), відповідно до абзацу 3 пп.1 п.30 Порядку з 12.10.2020 року.
Наказом  Чернігівської обласної прокуратури №443-к від 09.10.2020 року, ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора відділу з 12.10.2020 року (а.с.96).  
12.10.2020 року Чернігівським міським центром зайнятості ОСОБА_1 надано корінець направлення на працевлаштування № 25032010120003001 від 12.10.2020 року до Чернігівської обласної прокуратури на робоче місце (вакансію) інспектора (а.с.14), відповідно до якого ОСОБА_1 прийнято на вакансію інспектора з 12.10.2020 року на підставі наказу від 12.10.2020 року № 443-К.
Листом №2500-1505-5/49977 від 17.12.2020 року (а.с.22) Управління пенсійного забезпечення відділу перерахунків пенсій №1 Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернігівській області повідомило Чернігівський міський центр зайнятості, що ОСОБА_1 з 03.10.2006 року перебуває на обліку в управлінні, та з 01.09.2020 року отримує пенсію за вислугу років, до 01.09.2020 року отримував пенсію по інвалідності.  
З акту №2 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат  матеріального забезпечення  відповідно до Закону України ”Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” та Закону України ”Про зайнятість населення” від 04.01.2021 року (а.с.21) вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області, отримує пенсію за вислугу років з 01.09.2020 року, про що своєчасно не повідомив Чернігівський міський центр  зайнятості, чим порушив вимоги ч.2 статті 36 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”.
Наказами відповідача від 05.01.2021 року та 13.01.2021 року затверджено повернути кошти у встановленому порядку, відповідно до ч.3 статті 36 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, у розмірі 6 047 грн. 65 коп. (а.с.9).
Відповідно до довідки-розрахунку матеріального забезпечення від 05.01.2021 року №06/64 (а.с.23), за період з 21.09.2020 року по 11.10.2020 рік ОСОБА_1 було нараховано та виплачено 6 047 грн. 65 коп. матеріального забезпечення, яке підлягає поверненню. 
З відомостей виплат за видами забезпечення №344,  платіжного доручення № 6120 від 23.10.2020 року та довідки АТ ”Приватбанк” вбачається, що ОСОБА_1 виплачено допомогу по безробіттю в сумі 6 047 грн. 65 коп.(а.с.18-20, 51). 
Згідно із листом №05/103 від 05.01.2021 року (а.с.25) Чернігівським міським центром зайнятості було запропоновано ОСОБА_1 добровільно повернути отримані кошти у сумі 6 047 грн. 65 коп.
З листа Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області від 10.08.2021 року вбачається, що відповідно до даних інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України: підсистеми ”Документообіг” запит Чернігівського міського центру зайнятості до Головного управління про отримання    ОСОБА_1 пенсії за вислуги років у вересні, жовтні, листопаді 2020 року, не надходив (а.с.68-69). 
Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області від 16.09.2021 року (а.с.92), згідно  особистої заяви ОСОБА_1 від 01.09.2020 року, його з 01.09.2020 року переведено   на пенсію  за вислугу років, згідно Закону України ’’Про прокуратуру’’. Відповідно   до   заяви   від  20.10.2020  року  було  проведено  перерахунок пенсії у зв`язку із повідомленням про  працевлаштування. Відповідно до заяви від 16.08.2021 року проведено перерахунок пенсії, згідно наданої довідки про заробітну плату (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії з 01.10.2020 року. Про проведені перерахунки пенсії,  згідно особистих заяв  заявнику  повідомлення не надсилались. 

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.11.2021 року, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого Чернігівським міським центром зайнятості позову, суд першої інстанції, із врахуванням приписів Закону України ”Про зайнятість населення”, положень п.1 ч.1 статті 1, п.7 ч.1 статті 31, ч.2, ч.3 статті 36 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, статей: 1212, 1215 ЦК України, а також правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24.04.2019 у справі № 757/17820/17-ц, від 03.09.2018 року у справі №127/3669/17-ц, від 25.04.2019 року у справі №581/688/16-ц, від 07.06.2018 року у справі №341/1436/16-ц, а також приймаючи до уваги те, що на день звернення ОСОБА_1 до Чернігівського міського центра зайнятості  пенсія за вислугу років ним не отримувалась, про проведені перерахунки пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області відповідачу повідомлення не надсилались, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність недобросовісності дій з боку відповідача, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.11.2021 року про відмову у задоволенні вимог заявленого Чернігівським міським центром зайнятості позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду від 26.11.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.  

В доводах апеляційної скарги Чернігівський міський центр зайнятості не погоджується із висновками суду першої інстанції відносно того, що ОСОБА_1 не знав про те, що його з 01.09.2020 року переведено на пенсію за вислугу років, а відповідні повідомлення ГУ ПФУ в Чернігівській області йому не надсилались, що вказує на відсутність недобросовісності дій з боку відповдіача. Апелянт зазначає, що відповідачем у відзиві на позовну заяву, а також у його заяві від 21.01.2021 року про оскарження наказу Чернігівського міського центру зайнятості №5 від 05.01.2021 року про відшкодування коштів, було визнано, що він дізнався про призначення йому пенсії за вислугу років 07.10.2010 року. При цьому, для зняття з обліку, як безробітного, відповідач звернувся до позивача 12.10.2020 року, і підставою такого звернення було працевлаштування відповідача, а не призначення йому пенсії за вислугу років. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_1 не повідомляв Чернігівський міський центр зайнятості про те, що він після надання йому статусу безробітного (з 25.08.2020 року), звертався 01.09.2020 року до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті необґрунтовано послався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25.04.2019 у справі №581/688/16-ц, від 24.04.2019 у справі №757/17820/17-ц, від 03.09.2018 року у справі №127/3669/17-ц. При цьому, апелянт вказує, що висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 07.06.2018 року у справі №341/1436/16-ц, підтверджує наявність обов`язку ОСОБА_1 повідомити центр зайнятості про призначення йому пенсії за вислугу років.         

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.11.2021 року, виходячи із наступного.  

Відповідно до статті 46 Конституції, України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п.2 статті 1 Закону України ”Про зайнятість населення”, безробітний - це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. 

Відповідно до п.7 ч.2  статті 15 Закону України ”Про зайнятість населення”, метою державної політики у сфері зайнятості населення є забезпечення соціального захисту осіб у разі настання безробіття.

Апеляційний суд, відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі №581/688/16-ц, провадження №61-23353св18, від 03.09.2018 року у справі № 127/3669/17-ц, провадження №61-310св17.

Згідно із ч.2 статті 36 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до ч.3 ст. 36 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Враховуючи наведене, добросовісність безробітного полягає у своєчасному повідомленні Державної служби зайнятості України, в особі відповідного центру зайнятості, про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю.

Згідно з абз.5 ч.1 статті 34 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, Фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Приписами ч.1 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з п.1 ч.1 статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-91цс14, ’’…Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача’’. 

Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 року у справі № 757/17820/17-ц, провадження №61-45759св18, дійшов висновків, що ”...Відповідно до статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. 
Так, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула право на майно без відповідних правових підстав... ”.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 25.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с.10,11). 
Відповідно до витягу із наказів Чернігівського міського центру зайнятості про прийняття рішення по особі: ОСОБА_1 від 22.04.2021 року (а.с.9), ОСОБА_1 згідно із наказом  від 31.08.2020 року № НТ200831 надано статус безробітного із 25.08.2020 року по 19.08.2021 року, та затверджено розпочати  виплату  допомоги по безробіттю відповідно до статті 22 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” з 21.09.2020 року.
Згідно із наказом Чернігівського міського центру зайнятості від 13.10.2020 року №НТ201013 затверджено  припинити виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку із початком зайнятості особи, відповідно до пп.2 п.1 Р. V ПНДП (у зв`язку з початком  зайнятості, пп.1 п.30 Порядку від 19 вересня 2018 року №792) з 12.10.2020 року.
Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області від 16.09.2021 року (а.с.92), згідно  особистої заяви ОСОБА_1 від 01.09.2020 року, його з 01.09.2020 року переведено   на пенсію  за вислугу років, згідно Закону України ’’Про прокуратуру’’. Відповідно   до   заяви   від  20.10.2020  року  було  проведено  перерахунок пенсії  у зв`язку із повідомленням про  працевлаштування. Відповідно до заяви від 16.08.2021 року проведено перерахунок пенсії, згідно наданої довідки про заробітну плату (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії з 01.10.2020 року. Про проведені перерахунки пенсії,  згідно особистих заяв  заявнику  повідомлення не надсилались. 

Приймаючи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.11.2021 року відносно того, що ті обставини, що на день звернення ОСОБА_1 до Чернігівського міського центра зайнятості  пенсія за вислугу років ним не отримувалась, про проведені перерахунки пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області відповідачу повідомлення не надсилались, свідчать про відсутність недобросовісності дій з боку відповідача. За даних обставин, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 26.11.2021 року дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог Чернігівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.11.2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини, та на основі з`ясованих фактичних обставин справи, документально підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу Чернігівського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26.11.2021 року - залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чернігівського міського центру зайнятості - залишити без задоволення. 

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 листопада 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 

Дата складення повної постанови - 01.12.2022 року. 

Головуючий:                                                  Судді: