ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/1075/21  Номер провадження 22-ц/814/2521/22	Головуючий у 1-й інстанції Мельникова І.Д.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М,
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Стефківського Володимира Івановича, представника ОСОБА_1 , на рішення Московського районного суду м.Харкова від 03 лютого 2022 року (час ухвалення судового рішення не зазначений, дата виготовлення повного тексту судового рішення - 14 лютого 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

                                      У С Т А Н О В И В:

У січні 2021року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 19 200 грн страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду; 115 200 грн страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника; 10 000 грн судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.
В обгрунтування заявлених вимог посилався на те,що 19.03.2017 року по пр.Ювілейному у м.Харкові відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «MERCEDES-BENZЕ 420», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер. Оскільки позивач є сином загиблого, у зв`язку із його смертю позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді та у втраті годувальника. Станом на день смерті право на одержання від загиблого утримання мав його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ9859226, який діяв на момент настання ДТП. 
19.03.2017 року за фактом настання ДТП внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017220000000354 за ст.286 КК України та розпочато досудове розслідування. 
Не дивлячись на отримання від позивача усіх необхідних документів для здійснення страхових виплат, відповідач жодних рішень не прийняв, жодних дій з виплати коштів не вчинив. 

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 03 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні позову за недоведеністю.

В апеляційній скарзі адвокат Стефківський В.І., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що висновок суду першої інстанції про передчасність пред`явленого позову є хибним, оскільки за змістом норм матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, та відповідно до сталої судової практики у спорах такої категорії, відсутність вироку у кримінальному провадженні відносно особи, обвинуваченої у смерті потерпілого, та нездійснення досудового врегулювання спору із страховиком не може бути підставою для відмови у позові. 

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд. 
Указом Президента України від  18.04.2022  року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 25.07.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 

       З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_3 
ІНФОРМАЦІЯ_3 по пр.Ювілейному у м.Харкові відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «MERCEDES-BENZЕ 420», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .
За станом на час ДТП позивач був студентом Харківського національного університету внутрішніх справ денної форми навчання з оплатою вартості навчання на договірних засадах, що підтверджується довідкою №2/1247свід 15.05.2018р. 
Згідно довідки № 4087 від 22.05.2018 року ОСОБА_1 заходиться на обліку в Індустріальному ОУ ПФУ м.Харкова і отримує пенсію в разі втрати годувальника. 
Загиблий ОСОБА_3 до моменту своєї смерті офіційно працював та отримував доходи в ПАТ САН ІнБев Україна, що підтверджується довідкою № 129 від 12.06.2018 року та мав можливість утримувати свого сина ОСОБА_1 .
Станом на дату настання ДТП відповідальність водія ОСОБА_2 за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ009859226, який діяв на момент настання ДТП. 
Згідно полісу АЕ009859226 ліміт за шкоду життю і здоров`ю становив 200 000 грн.
19.03.2017 року за фактом ДТП внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017220000000354 за ст.286 КК України та розпочато досудове розслідування. 
Остаточне рішення у межах кримінального провадження судом не прийняте.
12.04.2019 року позивачем через представника по довіреності було пред`явлено вимоги до відповідача про відшкодування спричиненої шкоди шляхом виплати страхового відшкодування. Документи отримані відповідачем 16.04.2019 року. 
24.05.2019 року позивачем через представника було подано відповідачу оригінал інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м.Харкова про реєстрацію місця проживання осіб від 06.05.2019р. 
07.10.2019 року позивачем через представника було подано відповідачу копію листа-відповіді Московського районного суду м.Харкова від 13.09.2019 р.
Відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, пославшись на приписи п.36.1, п.36.2 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зробив висновок, що вимоги позивача є передчасними, оскільки страховик рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування не приймав, кримінальне провадження за обвинувачення винної особи триває, тому перебіг строку для прийняття страховиком рішення припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу України і Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
Статтею 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Спеціальним законом, яким встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами є ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»
Зазначеним спеціальним Законом встановлено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6).
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п.22.1 ст.22).
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п.23.1 ст.23).
Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п.27.1 ст.27).
Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3 ст.27).
Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4 ст.27).
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п.27.5 ст.27).
Страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону (п.32.1 ст.32).
У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (п.33.1.4 ст.33).
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (п. 35.1 ст.35).
Страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку (п.36.1 ст.36).
Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;
- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п.37.1.1, п.37.1.4 ст.37).
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
У постанові ВС від 21 квітня 2022 року (справа №447/2222/20) за результатами перегляду судових рішень у справі з аналогічними обставинами і спірними правовідносинами зроблені такі висновки. 
Закон, що регулює правовідносини з відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, містить вказівку про перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача, тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потеріплим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Пунктом 36.2 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості у відмові у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду. 

У справі, що переглядається, встановлено, що невиплата відповідачем (страховиком) страхового відшкодування мотивована саме відсутністю вироку та/або іншого судового акта у межах кримінального провадження з обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, внаслідок якого загинув ОСОБА_3 - батько позивача. 
Таким чином, мотиви заперечень відповідача проти позову (а.с.64-66) і висновки суду першої інстанції по суті спору не ґрунтуються на законі.
Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, відхиляє твердження відповідача про недостатність документів (відомостей), поданих позивачем, для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. 
Як слідує з матеріалів справи, позивач у встановленому законом порядку та строки подав відповідачу необхідні документи для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування (а.с.10-12), долучені до позову належним чином завірені копії документів (а.с.13-26) підтверджують право позивача на отримання страхового відшкодування на підставі ст.1200 ЦК України, ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги і доводи позову є обгрунтованими, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача 19 200 грн страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду і 115 200 грн страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника. 

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Оскільки ОСОБА_1 відповідно п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то з відповідача необхідно стягнути на користь Держави судовий збір за подачу позивачем позову до суду першої інстанції та апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції у розмірі 1 344 + 2 016 = 3 360 грн.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).
На підтвердження витрат на правничу допомогу суду надано: копію ордера про надання правничої правової допомоги Серії ВС № 1055424 (а.с.33), копію договору № 0260-ц від 26.08.2020 року про надання правничої допомоги (а.с.34), копію додатку до договору № 0260-ц від 26.08.2020 року із зазначенням вартості адвокатських послуг - 1 000 грн за 1 годину роботи (а.с.35), детальний розрахунок вартості робіт (а.с.36).
Таким чином, з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 10 000 грн витрат за надання правової допомоги.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Стефківського Володимира Івановича, представника ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 03 лютого 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи задовольнити.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (03150, м.Київ, вул. Велика Васильківська, 72; код ЄДРПОУ 32638319) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ) 19 200 грн страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду і 115 200 грн страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь Держави судовий збір у розмірі 3 360 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 07 грудня 2022 року.

Головуючий суддя                                                   О. А.Лобов 

     Судді                                                                     А.І.Дорош

В.М. Триголов