ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6095/22 Справа № 205/7888/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т.П. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Євгенія Леонідівна, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на частину будинку, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є спадкоємицею першої черги після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до виданого 25 травня 1988 року свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок власниками будинку АДРЕСА_1 були її мати - ОСОБА_2 та батько – ОСОБА_4 . Від спільного шлюбу мали двох дітей – її та ОСОБА_3 . На час смерті ОСОБА_4 їй був лише один рік. 
Також зазначила, що до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_2 до її сина – ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком, у додатках до якої було наявне свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л., згідно з яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оформили на себе по 1/4 частині зазначеного будинку після смерті ОСОБА_4 . 
Зазначає, що нотаріуса було введено в оману, а сам нотаріус не впевнився у тому, що відповідачі не є єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 , та тим самим позбавила її спадкових прав. Лише з дати отримання її сином зазначеної вище позовної заяви 25 вересня 2020 року вона дізналась про оформлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадщини. 07 жовтня 2020 року вона звернулась до Другої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом та 08 жовтня 2020 року отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не можливо встановити факт її сумісного проживання з померлим ОСОБА_4 та вже видані іншим спадкоємцям першої черги свідоцтва про право на спадщину за законом. 
На підставі викладеного позивач просила визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, які видані  ОСОБА_2  і ОСОБА_3  на 1/4 частину будинку  АДРЕСА_1 за кожною, та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2  і ОСОБА_3  на 1/4 частини вищезазначеного будинку за кожною, а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька -  ОСОБА_6  на 1/6 частини вищевказаного будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, яке складається з житлового будинку Літ. А-1, загальною площею 86,3 кв.м, житловою площею 49,1 кв.м, сараїв літ. Б, В, Ж, вбиральні літ. Г, душу літ. Д та споруд № 1-8, І. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач звертаючись до суду з вимогами про визнання раніше виданих свідоцтв про право на спадщину недійсними, не врахувала те, що відповідачі у спірних правовідносинах не позбавляються права на спадкування, але після вирішення питання про її вступ у спадщину їхні частки можуть бути зміненими, також позивачем не було доведено, що саме вона має право власності на вищевказаний будинок, а також ту обставину, які саме її права були порушені, у зв`язку з чим, відсутні правові підстави для визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом у порядку спадкування. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , виданим Ленінським будинком щастя м. Дніпропетровська 24 травня 1974 року, про що було зроблено запис №1845 (а. с. 11).
Згідно свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_2 , виданого Виконкомом Преображенської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області 23 серпня 1996 року, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено запис №3, та після одруження ОСОБА_7 змінено прізвище на « ОСОБА_9 » (а. с. 11).
В матеріалах справи наявна відповідь Комунального підприємства «Дніпровського міського бюро технічної інвентаризації» № 1909 від 23 лютого 2021 року та матеріали інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 , та міститься, зокрема, свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 25 травня 1988 року, виданого на підставі рішення Ленінської районної ради народних депутатів № 556/11 від 04 грудня 1987 року, в якому зазначено, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , та записано в реєстрову книгу під № 498 до реєстру № 80 (а. с. 130-134).
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 , яке було повторно видано 30 вересня 2020 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим було складено відповідний актовий запис № 2790 (а. с. 12).
Відповідно до наданої Другою дніпровською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи № 921/2013 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 заповіту не залишав, а із заявами про прийняття спадщини № 1743 від 27 листопада 2013 року та № 2047 від 28 листопада 2017 року до державного нотаріуса звернулись ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.153-177).
28 листопада 2017 року державним нотаріусом Циганко Є.Л. було видано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідоцтва про право спадщину за законом. Зі змісту яких вбачається, що їм було видано зазначені свідоцтва кожній на 1\2 частку спадщини, а саме: на 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданий Ленінським районним відділом комунального господарства м. Дніпропетровська 25 травня 1988 року, зареєстрованого в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» та записано в реєстрову книгу № 498 за реєстром № 80. Вищезазначені свідоцтва про право на спадщину за законом було зареєстровано в реєстрі за №№ 2-669, 2-670 (а. с. 170, 172).
Матеріалами справи підтверджено, що 07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Другої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька - ОСОБА_4 та 08 жовтня 2020 року державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки неможливо встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 з померлим батьком – ОСОБА_4 , та свідоцтва про право на спадщину за законом вже було видано іншим спадкоємцям за законом першої черги (а. с. 174-175).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивач звертаючись до суду з вимогами про визнання раніше виданих свідоцтв про право на спадщину недійсними, не врахувала те, що відповідачі у спірних правовідносинах не позбавляються права на спадкування, але після вирішення питання про її вступ у спадщину їхні частки можуть бути зміненими, також позивачем не було доведено, що саме вона має право власності на вищевказаний будинок, а також ту обставину, які саме її права були порушені, у зв`язку з чим, відсутні правові підстави для визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом у порядку спадкування. 
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Згідно частини першої статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України).
Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.
Згідно з частиною першою статті 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Спадкоємцями першої черги після його смерті є його дружина ОСОБА_7 та доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ..
На момент смерті ОСОБА_4 позивачці був лише рік, а отже вона мала права на обов`язкову частку у спадщині.
Таким чином, позивачка, прийнявши спадщину після смерті її батька ОСОБА_4 успадкувала 1/6 частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
В свою чергу відповідачки ОСОБА_7 та ОСОБА_3 прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_4 , також успадкували по 1/6 частини спірної нерухомості.
Враховуючи, що сторони в установленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , проте лише відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_3 отримали свідоцтво про право на все спадкове майно в цілому, а саме по 1/4 частині спірного домоволодіння, чим було порушене право позивачки ОСОБА_1 на спадщину, наявні правові підстави для визнання таких свідоцтв про право на спадщину недійсним.
На вказані обставини справи районний суд уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір з кожної по 3277,88 грн..
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — задовольнити. 
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2022 року — скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Євгенія Леонідівна, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на частину будинку — задовольнити.
Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 28 листопада 2017 року Другою Дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2-669 ОСОБА_2 та скасувати державну реєстрацію права власності на 1/4 частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 28 листопада 2017 року Другою Дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2-668 ОСОБА_3 та скасувати державну реєстрацію права власності на 1/4 частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька — ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/6 частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. А-, загальною площею 86,3 кв.м., житловою площею 49,1 кв.м., сараїв літ. Б, В, Ж, вбиральні літ. Г, душу літ. Д та споруд №1-8, І.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір з кожної по 3277,88 грн..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко