ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" вересня 2022 р.                                    Справа №914/154/22
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                                                                      Орищин Г.В.,
суддів                                                                                          Галушко Н.А.,
                                                                                                    Желіка М.Б.
секретар судового засідання Костерева О.А.
розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Львівський холодокомбінат» б/н від 20.06.2022 та б/н від 28.06.2022
на рішення Господарського суду Львівської області від 07.06.2022 (повний текст складено 13.06.2022) та 
на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 21.06.2022 (повний текст складено 22.06.2022 суддя Запотічняк О.Д.)
у справі №914/154/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Темро»,                 м. Городок, Львівська обл.,
до відповідача Приватного акціонерного товариства «Львівський холодокомбінат», м. Львів
про стягнення 349377,84 грн.

представники:
від позивача – Берестецький Т.Б.;
від відповідача – Дунас О.М.,

17 січня 2022 Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Темро» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства (далі ПрАТ) «Львівський холодокомбінат» про стягнення 349377,84 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.06.2022 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Темро» задоволено частково; з Приватного акціонерного товариства «Львівський холодокомбінат» на користь позивача стягнуто 3429,52 грн. 3% річних, 9395,27 грн. інфляційних втрат, 19623,15 пені та судовий збір у розмірі 486,72 грн.; в частині стягнення 302183,10 грн. провадження у справі закрито.
Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з наступного: 
1) між ТзОВ «Темро» (постачальник) та ПрАТ «Львівський холодокомбінат» (покупець) було укладено договір поставки № 210118 від 18.01.2021, згідно умов якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця товар - барвники натуральні. Загальна кількість, часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна якого визначена в специфікаціях, що є додатками до договору, які є його невід`ємною частиною;
2) на виконання умов вказаного договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 322381,5 грн., що підтверджується долученими до справи видатковими накладними, підписаними обома сторонами. У зв`язку із частковою оплатою відповідачем поставленого товару на суму 20198,40 грн., в останнього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 302183,10 грн., що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом;
3) після відкриття провадження у справі відповідачем було сплачено суму основного боргу в розмірі 302183,10 грн., що підтверджується копіями банківських виписок, відтак суд, на підставі заяви позивача про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу, дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині;
4) за порушення зобов`язань за договором, в силу вимог ст. 625 ЦК України та п. 5.4 договору, позивач нарахував відповідачу пеню, інфляційні втрати та 3%річних. Здійснивши перерахунок вказаних штрафних санкцій, суд дійшов до висновку про підставність стягнення з відповідача на користь позивача 19623,15 грн. пені, 9395,27 грн. інфляційних втрат та 3429,52 грн. – 3% річних.
Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 21.06.2022 у даній справі заяву ТзОВ «Темро» про відшкодування судових витрат задоволено частково; з ПрАТ «Львівський холодокомбінат» на користь ТзОВ «Темро» стягнуто 12500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу; в задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Приймаючи вказане додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що низка послуг, вказаних у акті, такі як подання до господарського суду позовної заяви, заяви про закриття провадження в частині стягнення основного боргу, тощо, не є юридичними послугами, не потребують спеціальних професійних навичок, відтак не підлягають відшкодуванню. Усі наведені суми у актах та час затрачений на виготовлення документів адвокатом, на переконання суду, з врахуванням досвіду адвоката, є завищеними та такими, що не відповідають складності справи.
Не погодившись із вказаними рішеннями місцевого господарського суду відповідач оскаржив їх в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції скаржник посилається на безпідставне стягнення з нього штрафних санкцій, оскільки судом першої інстанції під час розгляду справи не з`ясовано чи передавались позивачем товаросупровідні документи, передбачені п. 1.6 договору, в порядку зазначеному п. 3.1 договору, а відтак чи настав, у відповідності до п. 2.2. договору, момент, з якого почався відлік часу щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій.
Щодо додаткового рішення, скаржник вважає, що таке слід скасувати, а в задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу відмовити, оскільки стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 12500,00 грн. є неспівмірним та завищеним.
Процесуальний хід розгляду справи викладено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.
Позивач вимог ухвал суду апеляційної інстанції від 05.07.2022 та від 14.07.2022 в частині подання відзиву на апеляційні скарги не виконав, однак в судових засіданнях заперечив проти задоволення вимог апеляційних скарг, просив оскаржувані рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційні скарги ПрАТ «Львівський холодокомбінат» - без задоволення.
В дане судове засідання прибули представники обох сторін, які підтримали свої доводи, заперечення та міркування з приводу, поданих апеляційних скарг.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:
18.01.2021 між ТзОВ «Темро» (постачальник) та ПрАТ «Львівський холодокомбінат» (покупець) було укладено договір поставки № 210118, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар – барвники натуральні. Загальна кількість, часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна якого визначена в специфікаціях, що є додатками до договору, які є його невід`ємною частиною.
Доставка товару за умовами п. 2.1 договору здійснюється на умовах DDP (станція або склад відповідача) в строк 30 календарних днів з моменту підтвердження замовлення. Оплата за отриманий товар проводиться протягом 45 календарних днів з моменту передання покупцеві товару та усіх належним чином оформлених документів, що стосуються товару та підлягають передачі покупцю згідно цього договору (п. 2.2 договору).
З матеріалів справи вбачається, що позивач, на виконання умов договору № 210118, здійснив відповідачу поставку барвників на загальну суму 322381,50 грн., що підтверджується видатковими накладними за № 4005 від 30.06.2021, № 4133 від 05.07.2021, № 4277 від 09.07.2021, № 4554 від 21.07.2021, № 4895 від 04.08.2021, № 5332 від 20.08.2021, № 5364 від 25.08.2021, які скріплені печатками та підписами обох сторін. 
ПрАТ «Львівський холодокомбінат» свої зобов`язання за договором виконав частково, здійснивши 20.12.2021 оплату за отриманий товар в сумі 20198,40 грн., згідно рах. № 1952 від 30.06.2021.
Відповідальність відповідача за порушення строків оплати передбачена п. 5.4., згідно якого покупець за порушення обов`язку, визначеного у п. 2.2 цього договору, за вимогою постачальника, зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,08 % від простроченої суми за кожен день прострочення із урахуванням обмежень, встановлених чинними Законом України від 22 листопада 1996 р. "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", ЦК України та ГК України щодо максимального розміру пені та загального строку стягнення.
Отже, з наведеного вбачається, що відповідач допустив порушення умов договору в частині своєчасної оплати за поставлений товар, що слугувало підставою для звернення ТзОВ «Темро» до суду з позовом про стягнення з ПрАТ «Львівський холодокомбінат» основного боргу, пені, штрафу, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних.
Після відкриття провадження у справі відповідачем було сплачено суму основного боргу в розмірі 302183,10 грн., що підтверджується відповідними копіями банківських виписок.
Під час розгляду справи, ПАТ «Львівський холодокомбінат», заперечуючи прострочення виконання ним грошового зобов`язання з оплати вартості отриманого товару, покликався на неналежну поставку товару. Відповідач зазначає, що позивачем не подано доказів того, що разом з товаром було передано ПрАТ «Львівський холодокомбінат» супроводжуючі документи згідно п. 1.6 договору такі як: документ, що посвідчує якість та безпечність товару; протокол досліджень на вміст ГМО; ТТН; видаткова накладна та документ, що підтверджує відповідність товару. Відтак, на переконання відповідача строк, з якого необхідно здійснювати нарахування штрафних санкцій відповідно до п. 1.3 договору, не настав (п. 2.2. договору), через невиконання позивачем свого обов`язку щодо передання документів, передбачених п. 1.6 договору, що також було визначено скаржником, як основна підстава для скасування рішення.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:
Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п.2.1 договору, постачальник зобов`язався з моменту підтвердження замовлення, передати (поставити) покупцеві товар разом із усіма супровідними документами, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром, відповідно до вимог чинного законодавства України в строк 30 (тридцять) календарних днів, згідно правил Інкотермс 2010 на умовах DDP (м. Львів, вул. Повітряна, 2).
Пунктами 1.4, 1.6 договору поставки передбачено, що якість товару та строк гарантування якості товару має відповідати вимогам нормативно-технічної документації, що діє на даний вид товару, вимогам ПрАТ «Львівський холодокомбінат» (ДСТУ, ТУ), показникам, вказаним у протоколах експертизи по безпеці, якісному посвідченні або сертифікаті якості, специфікації на склад продукції і засвідчується постачальником шляхом подання документального підтвердження про якість (сертифікат якості) та безпечність продукції протоколи про дослідження на фізико-хімічні, мікробіологічні, токсичні елементи, пестициди, мікотоксини, радіонукліди, протоколи досліджень на вміст ГМО. Товар повинен супроводжуватись наступними документами: документом, що посвідчує якість та безпечність товару; протоколом дослідження на вміст ГМО, товарно-транспортною накладною; видатковою накладною; документом, що підтверджує відповідність товару вимогам ветеринарних та фітосанітарних правил і норм.
Відповідно до п.2.2 договору, покупець зобов`язався своєчасно і належним чином прийняти товар від постачальника та оплатити його протягом 45 календарних днів з моменту передання покупцеві товару та усіх належним чином оформлених документів, що стосуються товару та підлягають передачі покупцю згідно цього договору та/або актів чинного законодавства України (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, документи, що засвідчують якість та безпечність товару, інші документи).
Згідно з п.3.7 договору, товар вважається таким, що поставлений (переданий) покупцю з моменту його прийняття покупцем по кількості та якості згідно умов поставки, визначених п.2.1 договору, а також передання усіх належним чином оформлених документів, що стосуються товару та підлягають передачі покупцю згідно цього договору та/або актів чинного законодавства України (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, документи, що засвідчують якість товару, інші документи).
Відповідно до п. 4.1 договору, розрахунки за поставлений товар здійснюються почергово в хронологічному порядку виникнення заборгованостей (за накладними) національною валютою України в безготівковій формі шляхом переказу коштів на поточний банківський рахунок постачальника.
Частинами першою та другою ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Таким чином, підписання покупцем накладної, яка фіксує здійснення господарської операції, є підставою для набуття продавцем права вимагати оплати товару, однак, момент виникнення у покупця такого обов`язку визначається в силу приписів статей 530 та 692 ЦК України з врахуванням встановленого договором за взаємним волевиявленням сторін строку (терміну) виконання покупцем зобов`язання з оплати товару.
Як підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами, товар згідно видаткових накладних прийнятий ПрАТ «Львівський холодокомбінат». Зважаючи на оплату товару частково до судового процесу, а в ході розгляду справи - в повному обсязі, ПрАТ «Львівський холодокомбінат» підтвердило виконання договірних зобов`язань позивачем. Жодних доказів в підтвердження наявності претензій щодо якості отриманого товару суду не надано. 
Водночас, на підставі аналізу вищезазначених положень договору, вбачається, що умовами договору поставки сторони не визначили порядку передачі товаросупровідних документів та способу фіксування такої передачі, а лише домовилися про склад такої документації.
Зважаючи на положення ст. 692 ЦК України, п.2.2, 4.1 договору та фактичні відносини, які склалися між сторонами, колегія суддів вважає, що в розрізі спірних правовідносин, обов`язок відповідача оплатити поставлений товар настав після  прийняття товару за відповідною видатковою накладною (що підтверджується підписом та печаткою відповідача на відповідній накладній), а прострочення відповідача розпочалося після спливу 45 календарних днів з моменту передання товару за відповідною накладною. При цьому, роблячи такий висновок, колегія суддів бере до уваги наступне:
1) відсутність будь-яких застережень при підписанні сторонами видаткових накладних ;
2)  відсутність претензій відповідача щодо якості отриманого товару;
3) відсутність доказів звернення відповідача до позивача з приводу надання останнім документів, що посвідчують якість товару та відповідність сертифікатам якості;
4) факт повного погашення відповідачем основної заборгованості в добровільному порядку.
Покликання відповідача на те, що долучені до матеріалів справи сертифікати якості є неналежними доказами у справі спростовуються листом компанії "Naturex", з якого вбачається, що ТОВ "Темро" є офіційним представником компанії "Naturex".
Відповідно до частини першої ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Зазначені норми ЦК України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.
Так, у відповідності із ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 5.4 договору передбачено, що за порушення обов`язку, визначеного у п. 2.2 цього договору, за вимогою постачальника зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,08 % від простроченої суми за кожен день прострочення із урахуванням обмежень, встановлених чинними Законом України від 22 листопада 1996 р. "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", ЦК України та ГК України щодо максимального розміру пені та загального строку стягнення.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п.5.4 договору позивачем нараховано 29980,91 грн. пені, а також, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, проведено нарахування 11909,00 грн. інфляційних та 3% річних в розмірі 5304,83 грн. Відповідні розрахунки долучені позивачем до матеріалів справи.
Перевіривши їх правильність, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову у даній справі в частині стягнення з відповідача 19623,15 грн. пені, 9395,27 грн. інфляційних втрат та 3429,52 грн. – 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання.
Зважаючи на те, що під час розгляду справи відповідач погасив основну заборгованість, Господарський суд Львівської області дійшов вірного висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 302183,10 грн. основного боргу.
Переглядаючи додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 21.06.2022 судова колегія вважає за доцільне зазначити наступне:
Як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2022 на адресу місцевого господарського суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн., до якої заявником було долучено копію договору №10/01/22 про надання правової допомоги від 10.01.2022 р.; копію детального опису робіт наданих по справі №914/154/22; копію акту надання послуг від 08.06.2022 р.; копію ордера серія ВС №1119710 та копію свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю.
Зокрема з акту прийняття-передачі наданих послуг від 08.06.2022 вбачається, що адвокат надав, а клієнт (позивач) прийняв наступну правову допомогу (послуги правового характеру):
- усну консультацію клієнту щодо подання позовної заяви в спорі з ПрАТ «Львівський холодокомбінат» про стягнення на користь ТзОВ «Темро» сум заборгованості, які виникли на підставі договору поставки №210118 від 18 січня 2021 р (1,5 год);
- аналіз документів для подання позовної заяви в спорі з ПрАТ «Львівський холодокомбінат» про стягнення на користь ТзОВ «Темро» сум заборгованості, які виникли на підставі договору поставки №210118 від 18 січня 2021 р. (4,00 год);
- підготовка розрахунків для подання позовної заяви в спорі з ПрАТ «Львівський холодокомбінат» про стягнення на користь ТзОВ «Темро» сум заборгованості, які виникли на підставі договору поставки №210118 від 18 січня 2021 р., 3% річних, інфляційних втрат, пені (6,00 год);
- складання та подання до суду позовної заяви в спорі з ПрАТ «Львівський холодокомбінат» про стягнення на користь ТзОВ «Темро» сум заборгованості, які виникли на підставі договору поставки №210118 від 18 січня 2021 р. (5,00 год);
- складання та подання до суду заяви про закриття провадження в частині стягнення основного боргу в спорі з ПрАТ «Львівський холодокомбінат» про стягнення на користь ТзОВ «Темро» сум заборгованості, які виникли на підставі договору поставки №210118 від 18 січня 2021 р (2,00 год);
- представництво інтересів ТзОВ «Темро» у шести судових засіданнях Господарського суду Львівської області в спорі з ПрАТ «Львівський холодокомбінат» про стягнення на користь ТзОВ «Темро» сум заборгованості, які виникли на підставі договору поставки №210118 від 18 січня 2021 р;
- складання та подання до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи в спорі з ПрАТ «Львівський холодокомбінат» про стягнення на користь ТзОВ «Темро» сум заборгованості, які виникли на підставі договору поставки №210118 від 18 січня 2021 р. (2,00 год);
- складання та подання до суду додаткових письмових пояснень в спорі з ПрАТ «Львівський холодокомбінат» про стягнення на користь ТзОВ «Темро» сум заборгованості, які виникли на підставі договору поставки №210118 від 18 січня 2021 р.
Загалом вартість наданих послуг склала 25000,00 грн. Вказаний акт не оплачений клієнтом.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому рахунку належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2); для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3); розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4).
Частини 5-6 статті 126 ГПК України встановлюють, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем в суді першої інстанції було подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, у зв`язку із неспівмірністю таких зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Беручи до уваги складність даної справи, ціну позову, характер спору та обсяг опрацьованого матеріалу для підготовки даного позову, значення справи для сторін та заперечення відповідача, проаналізувавши перелік наданих адвокатом послуг клієнту та час, затрачений на їх надання, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність стягнення з відповідача 12500,00 грн. витрат на правову допомогу, замість заявлених представником позивача 25000,00 грн.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваних рішень суду першої інстанції, як таких, що ухвалені відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
При поданні апеляційної скарги скаржником було сплачено судовий збір в сумі 7861,00 грн., замість 3721,50 грн., відтак 4139,50 грн. підлягає  поверненню з Державного бюджету України. Суд звертає увагу скаржника на норму ст. 7 ЗУ «Про судовий збір».
Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Рішення Господарського суду Львівської області від 07.06.2022 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 21.06.2022 у справі №914/154/22 залишити без змін, а апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Львівський холодокомбінат» – без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 21.09.2022.

Головуючий суддя                                                  Г.В. Орищин

суддя                                                                                Н.А. Галушко

суддя                                                                                М.Б. Желік