КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                     
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7958/2022      
Справа № 752/1286/22                                        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
 1 вересня  2022 року Київський апеляційний суд в складі:
 
            Суддя - доповідач:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                          Соколової В.В.
                                                  Поліщук Н.В.
            При секретарі             Моторіній В.А..
 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Київ від 20 квітня 2022 року про забезпечення позову , постановлену суддею Шевченко Т.М. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності,
 
У С Т А Н О В И Л А :
 
У січні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання права особистої власності.
Згодом до суду представником позивача було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 112-160 від 14.11.2018 р., довідки про право набуття у власність майнових прав № 112-160 від 28.11.2018 р. та акту прийому-передачі майнових прав на квартиру від 28.11.2018 р..
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2022 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Паляничка Павла Олексійовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності задоволено .
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі дублікатів договору купівлі-продажу майнових прав № 112-160 від 14.11.2018 року довідки про право набуття у власність майнових прав № 112-160 від 28.11.2018 року та акту прийому-передачі майнових прав на квартиру від 28.11.2018 року.
Не погодившись з ухвалою суду, 26.05.2022 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, мотивуючи тим, що вона прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Вказує, що на підтвердження вказаних у заяві про забезпечення позову підстав не надано жодних доказів, немає клопотання про витребування доказів, також відсутнє обґрунтування сторони позивача про неможливість подання будь-яких доказів по справі для обґрунтування позовних вимог, а тому зазначає, що висновок суду першої інстанції про наявність обґрунтованих підстав для забезпечення позову, є таким, що не відповідає обставинам справи.
 Представник ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з тих підстав, що викладені в ній.
Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належно повідомлена.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності  осіб, що не з`явились.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що є обґрунтовані підстави, що незабезпечення позову може призвести до утруднення виконання можливого рішення суду.
Колегія суддів    погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі забороною вчиняти певні дії.
Як вбачається з матеріалів справи предметом позову є  право особистої власності на квартиру,  Тобто  накладення арешту на квартиру   може вплинути на виконання чи невиконання рішення суду про визнання права особистої власності.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Згідно п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Колегія суддів вважає, що накладаючи арешт на квартиру, суд першої інстанції врахував, що права відповідача ОСОБА_1 , який є власником спірної квартири , не будуть порушені ,  тому  застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на квартиру є  співмірним позовним вимогам щодо  визнання права власності , оскільки квартира є предметом позову, а тому накладання арешту на неї до розгляду справи по  суті спору забезпечить такі вимоги збереженням квартири до розгляду спору по суті.
Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. 
Колегія суддів вважає, що припущення позивача, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до подальшого ускладнення виконання потенційного рішення, є  обґрунтованим  .
Відповідно до Постанови Верховного суду від 31 січня 2019 року у справі за № 761/45074/17 метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження  потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції   повно  і всебічно встановив обставини справи та прийшов до висновків, які   відповідають обставинам справи, що відповідно до ст.. 375 ЦПК України є підставою для  залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.   
 
Керуючись ст.ст.  367, 374, 375  ЦПК України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Київ від 20 квітня 2022 року  залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з  дня її  прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови виготовлено 05  вересня 2022 року.

 
Суддя - доповідач:     

Судді: