Постанова
Іменем України
 
30 листопада 2022 року
м. Київ
 
справа № 675/370/20
провадження № 61-20884св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей виконавчого комітету Славутської міської ради, Орган опіки і піклування в особі Ізяславської міської ради Ізяславського району Хмельницької області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Новіков Ярослав Анатолійович, на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2021 року у складі судді Трасковського С. Л. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2020 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.
 
Позовну заяву мотивовано тим, що з 10 червня 2015 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час перебування сторін у шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони проживали в належній йому квартирі АДРЕСА_1 . Проте протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що врешті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.
Фактично з вересня 2019 року подружжя проживає окремо, син проживає з матір`ю ОСОБА_2 .
Однак ОСОБА_1 вважає, що син ОСОБА_3 повинен проживати з ним, адже він має постійне місце проживання, забезпечений роботою, отримує сталий дохід, здатен забезпечувати постійний догляд та піклування про дитину, його розвиток та виховання. З сином існує психологічний контакт та прив`язаність один до одного.
Водночас ОСОБА_2 не має постійного доходу та заробітку, не здатна забезпечити дитину всім необхідним, поведінка ОСОБА_2 та членів її сім`ї характеризується грубістю. Вона емоційно неврівноважена, схильна до словесних образ.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 на підставі статей 56, 105, 110, 141, 157, 161 Сімейного кодексу України (далі - СК України) просив суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 ; визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
 
У березні 2020 року  ОСОБА_2  звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей виконавчого комітету Славутської міської ради, Орган опіки і піклування в особі Ізяславської міської ради Ізяславського району Хмельницької області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.
 
Зустрічну позовну заяву мотивовано тим, що визначення місця проживання дитини з нею відповідатиме найкращим інтересам дитини, адже під час спільного проживання з ОСОБА_1 в м. Києві переважно вона займалась вихованням та розвитком спільного сина ОСОБА_3 . 
Після досягнення дитиною трирічного віку вона влаштувалась на роботу та забезпечувала його матеріально самостійно. 
Однак у жовтні 2019 року вона через неможливість подальшого проживання з  ОСОБА_1 , що було обумовлено образами та його непристойною поведінкою, змушена була залишити місце їх спільного проживання в м. Києві та разом з сином ОСОБА_3 переїхати до помешкання своєї матері в АДРЕСА_3, де створила належні умови для проживання сина.
Водночас батько дитини, незважаючи на наявність судового наказу від 12 лютого 2020 року про стягнення з нього аліментів на користь дитини, матеріально спільного сина не забезпечує, не відвідує його. Ще під час спільного проживання не приділяв належної уваги розвитку та вихованню дитини.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 на підставі статті 161 СК України просила суд визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 за місцем її проживання на АДРЕСА_3 та в квартирі АДРЕСА_4 . 
 
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 03 квітня 2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей виконавчого комітету Славутської міської ради, Орган опіки і піклування в особі Ізяславської міської ради Ізяславського району Хмельницької області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю прийнято до спільного розгляду і об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 на підставі статті 193 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
 
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 03 квітня 2020 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Службу у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Службу у справах дітей виконавчого комітету Славутської міської ради.
 
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 травня 2020 року роз`єднано у самостійні провадження позовні вимоги за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей виконавчого комітету Славутської міської ради, про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини. Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, передано для реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. 
Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 .
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Суд першої інстанції керувався тим, що обидва батьки мають приблизно рівні можливості щодо забезпечення належного утримання та виховання своєї дитини, судом не встановлено обставин, які б категорично унеможливлювали проживання спільного сина з батьком чи матір`ю, проте вирішальними обставинами у розв`язанні цього спору є те, що дитина бажає проживати з матір`ю, яка змогла за досить недовгий проміжок часу окремого проживання від батька дитини створити всі необхідні умови для проживання та повноцінного розвитку сина, а визначення місця проживання з батьком та, відповідно, зміна місця проживання дитини може стати чинниками, які спровокують негативні наслідки для дитини.
Встановлені факти у сукупності дають підстави для висновку, що задля забезпечення найкращих інтересів дитини буде правильним визначити її місце проживання з матір`ю, тобто у звичному для неї соціальному середовищі.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2021 року залишено без змін.
 
Суд апеляційної інстанції постановив, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку доказам у справі та у контексті першочергового врахування інтересів малолітньої дитини, які переважають над інтересами батьків, дійшов правильного висновку про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітнього сина з нею та відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина з ним.
Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на обставинах справи та відповідає нормам матеріального права.
Апеляційний суд не встановив обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком, що фактично приводить до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на дитину. За таких обставин суд першої інстанції правильно врахував інтереси дитини, яка проживає в атмосфері любові, турботи, захисту, і змінювати місце проживання дитини вагомих підстав немає.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Новіков Я. А., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного.
 
Підставою касаційного оскарження рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2021 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та постановах Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження                             № 61-44680св18), від 18 серпня 2021 року у справі № 303/3102/19 (провадження № 61-13918св20).
 
Також заявник указує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки, а також встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, зокрема висновку психолого-педагогічної оцінки розвитку дитини.
Крім того, заявник зазначає, що у суді першої інстанції 16 квітня 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Новіков Я. А. подав клопотання про повернення до підготовчого провадження з наданням можливості надати суду необхідні докази, проте у задоволенні цього клопотання було відмовлено. ОСОБА_1 також зазначає, що у судовому засіданні 16 квітня 2021 року у його представника адвоката Новікова Я. А. виникли заперечення щодо дій головуючого стосовно ненадання йому достатнього часу для ознайомлення з матеріалами справи, однак суд не приділив уваги зазначеним запереченням та відповідної ухвали не постановив.
Також суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що представники органу опіки та піклування жодного разу не брали участь в судових засіданнях, не надали свої пояснення та міркування, тобто жодним чином не проявили свою позицію по відношенню до цього спору.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Карун В. П., зазначила, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 щодо доцільності визначення місця проживання дитини саме з ним. Також матеріали справи містять висновки органу опіки та піклування, в яких визначена доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю. Таким чином, касаційна скарга ОСОБА_1 не містить обґрунтування неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.
 
У відзиві на касаційну скаргу Орган опіки і піклування в особі Ізяславської міської ради Ізяславського району Хмельницької області зазначив, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування Радошівської сільської ради про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 . У висновку зазначено, що мати створила всі умови для повноцінного та гармонійного розвитку дитини, а також зі сторони матері немає перешкод для спілкування батька з сином.
 
У відповіді на відзив ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Новіков Я. А., зазначив, що доводи відзиву ОСОБА_2 на його касаційну скаргу не обґрунтовані, а касаційна скарга містить підстави для її задоволення.
 
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Новіков Я. А., на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року залишено без руху для усунення недоліків.
 
У лютому 2022 року заявник у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги усунув.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Новіков Я. А., на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року і витребувано із Ізяславського районного суду Хмельницької області цивільну справу № 675/370/20.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2022 року справу призначено до судового розгляду.
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Новіков Я. А., не підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи
 
10 червня 2015 року між  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб (т. 1, а. с. 8).
 
Під час перебування сторін у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії  НОМЕР_1 , виданим 26 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (т. 1, а. с. 9).
 
Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2020 року шлюб між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
 
Згідно з актом обстеження умов проживання, складеним 04 жовтня 2019 року комісією в складі працівників Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, за заявою ОСОБА_2 проведено обстеження умов проживання дитини в квартирі АДРЕСА_1 , встановлено, що вказане помешкання складається з двох кімнат, в ньому проводяться ремонтні роботи. У квартирі є необхідні меблі та побутова техніка. Дитина має спальне місце (двоспальне ліжко на двох з батьком). За вказаною адресою проживають та зареєстровані ОСОБА_1 - батько, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_5 - брат батька дитини. Як вказано в акті обстеження умов проживання, між батьками існує конфлікт щодо виховання та місця проживання дитини. На час обстеження мати дитини ОСОБА_2 перебувала з дитиною в помешканні, оскільки батько повідомив, що не забороняє їй зустрічатись та спілкуватись з сином (т. 1, а. с. 17).
 
04 травня 2020 року за вказаною адресою проживання ОСОБА_1 проведено ще одне обстеження умов проживання, що підтверджується відповідним актом Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації. Комісія дійшла висновку, що умови проживання є задовільними, квартира знаходиться в стадії ремонту, наявні необхідні меблі, побутова техніка. У помешканні чисто, прибрано. Батько дитини займає одну із кімнат, в якій наявні необхідні для проживання меблі (т. 1, а. с. 118).
 
Згідно із довідками виконавчого комітету Радошівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 13 березня 2020 року № 390, від 15 червня 2020 року №№ 781 та 782 ОСОБА_2 зареєстрована та проживає на АДРЕСА_3 разом з сином ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_6 та співмешканцем матері ОСОБА_7 (т. 1, а. с. 43, 129, 130).
 
Крім того, 01 січня 2020 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 укладено договір оренди квартири АДРЕСА_4 строком на 12 місяців (т. 1, а. с. 38-42).
 
Відповідно до акта обстеження умов проживання, складеного 21 січня 2020 року Радошівською сільською радою Ізяславського району, будинок АДРЕСА_3 складається з чотирьох кімнат. Умови проживання задовільні. Будинок умебльований, є килимові покриття, наявні книги, іграшки, засоби гігієни. Створені всі необхідні умови для повноцінного розвитку дитини відвідного віку. Наявний сезонний одяг та взуття. При обстеженні комісією встановлено факт проживання дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 , якою вжито всіх заходів для задоволення базових потреб дитини (т. 1, а. с. 45).
 
Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов, затвердженим 13 лютого 2020 року службою у справах дітей виконавчого комітету Славутської міської ради, за заявою ОСОБА_1 проведено обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 , та встановлено, що квартира зі всіма комунальними зручностями, облаштована, чиста. Умови проживання задовільні, дитина має все необхідне для проживання та виховання. Стосунки в сім`ї доброзичливі, мати належним чином займається вихованням та утриманням дитини, перешкод у спілкуванні батькові дитини не створює (т. 1, а. с. 49).
 
Також комісією Радошівської сільської ради Ізяславського району проведено повторне обстеження умов проживання дитини ОСОБА_3 на АДРЕСА_3 та згідно з актом від 15 червня 2020 року встановлено, що в будинку створено необхідні умови для проживання та розвитку дитини. Дитина відвідує дошкільний навчальний заклад № 2 «Подолянчик», мати належним чином займається вихованням та утриманням дитини. Стосунки в сім`ї позитивні. У матері з дитиною теплі стосунки, син прив`язаний до матері (т. 1, а. с. 127).
 
Відповідно до довідки Будинку дитячої творчості виконавчого комітету Славутської міської ради від 12 березня 2020 року № 19 ОСОБА_3 відвідує платний клуб « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Будинку дитячої творчості (т. 1, а. с. 46).
 
Згідно з характеристикою № 22, виданою 17 березня 2020 року Будинком дитячої творчості виконавчого комітету Славутської міської ради, дитина завжди охайна, забезпечена всім необхідним для перебування в клубі, здійснення навчальної діяльності. Хлопчик відкритий, охоче грається. У нього досить добре розвинуте логічне мислення, має високий рівень слухової і зорової пам`яті, уяви. Вирізняється хорошим розвитком мовлення, великим словниковим запасом. Знає, що добре і що погано. Товариський, доброзичливий, уразливий. За весь час перебування в клубі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лише мама цікавилась змістом навчальних програм, поведінкою дитини і консультувалась з питань корекції поведінки та навчальних навичок (т. 1, а. с. 47).
 
Відповідно до довідки Дошкільного навчального закладу ясла-садок № 2 «Подоляночка» від 17 березня 2020 року № 18 ОСОБА_3 з 12 лютого 2020 року відвідував дошкільний навчальний заклад ясла-садок № 2 «Подоляночка» м. Славута Хмельницької області. Практичним психологом даного навчального закладу складено психолого-педагогічну характеристику дитини, відповідно до якої він добре розвинутий, має необхідні навики, досить самостійний (т. 1, а. с. 48).
 
Згідно з висновком про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 24 жовтня 2019 року № 119, складеним фахівцями комунальної установи Славутської міської ради «Інклюзивно-ресурсний центр» та інформацією, наданою вказаною установою листом від 27 березня 2020 року № 21, ОСОБА_2 дбає про гармонійний розвиток дитини, забезпечує відвідування ним занять з логопедом та практичним психологом (т. 1, а. с. 51-53).
 
Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості у виконавчому провадженні від 16 липня 2020 року № 61793738, виданою Святошинським районним відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на 30 червня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі судового наказу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року у справі № 675/197/20, становить 20 406,18 грн (т. 1, а. с. 159).
 
Листом від 17 квітня 2020 року № 40-1141 Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації повідомила Ізяславський районний суд Хмельницької області, що не має можливості надати висновок до суду, оскільки малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території Святошинського району м. Києва не проживає (т. 1, а. с. 100, 101).
 
Відповідно до висновку від 15 червня 2020 року № 04-29/1397 про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Орган опіки і піклування виконавчого комітету Славутської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1, а. с. 147, 148).
 
Згідно з висновком Органу опіки та піклування при Радошівській сільській раді Ізяславського району Хмельницької області від 22 червня 2020 року визнано за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2  (т. 1, а. с. 134).
 
Згідно з довідкою розрахунком заборгованості від 16 липня 2020 року у виконавчому провадження № 61793738, виданої Святошинським районним відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на червень 2020 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , що стягується на підставі судового наказу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року у справі № 675/197/20, становить 20 406,18 грн (т. 1, а. с. 159).
 
Відповідно до пунктів 3-8 висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 2817/20-26, складеного 30 грудня 2020 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, кожен із батьків ОСОБА_3 , з урахуванням їх індивідуально-психологічних властивостей, інтелекту, властивостей емоційно-вольової сфери, спрямованості особистості, має необхідні для виховання дитини психолого-педагогічні якості. З виховної точки зору ОСОБА_2 та ОСОБА_1 характеризуються однаково як батьки, яким подобається їх дитина такою, як вона є. Вони поважають і визнають її індивідуальність, схвалюють її інтереси, підтримують плани, проводять з нею досить часу і не шкодують про це. Виявляють щиру цікавість до того, що цікавить дитину, високо оцінюють здібності дитини, заохочують самостійність і ініціативу, намагаються бути на рівних з дитиною. Батьки, де потрібно контролюють, а де потрібно довіряють і дають свободу. Невдачі дитини дорослі вважають випадковими і вірять в них. Такі батьки, швидше за все, стануть гарними учителями і вихователями для своєї дитини. Такий підхід батьків у вихованні з психологічної точки зору сприяє успішній соціалізації дитини, розумовому, фізичному розвитку і формує у неї відчуття стабільності і благополуччя. Дитина виростає відповідальною, незалежною, компетентною, упевненою в собі, з адекватною самооцінкою, вміє контролювати свої бажання і, як правило, домагається більших успіхів у житті. Дитина знає, що батьки завжди зможуть її вислухати і допомогти.
Малолітня дитина ОСОБА_3 , з урахуванням його вікових особливостей емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища, неспроможний надавати оцінку відношенню кожного з батьків до нього та виявляти прихильність до когось з батьків.
Малолітній ОСОБА_3 має виражений емоційний контакт та прихильність до кожного з батьків, до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Дитина ОСОБА_3 бажає проживати з мамою ОСОБА_2 .
Малолітній ОСОБА_3 не піддавався сторонньому впливу, який би сформував його ставлення до батьків, та наявні бажання щодо проживання з кожним із них.
Зміна умов поживання, виховання та оточення малолітнього ОСОБА_3 вплине на його психологічний стан, може призвести до труднощів у спілкуванні, розвитку конфліктності та до ігнорування соціальних вимог нового середовища (т. 1, а. с. 194-201).
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
 
Відповідно до статей 3, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 цієї Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).
 
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
 
Однією із загальних засад регулювання сімейних відносин є рівність прав та обов`язків жінки і чоловіка (частина шоста статті 7 СК України). Це принципове положення конкретизовано у статті 141 СК України щодо жінки та чоловіка як матері та батька дитини. 
 
Виходячи зі змісту частини другої статті 141 СК України, та обставина, що шлюб між батьками розірвано або один з них проживає окремо від дитини, не впливає на обсяг батьківських прав та обов`язків.
 
Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» конкретизує, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
 
Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
 
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
 
На час розгляду справи в суді першої інстанції сину сторін ОСОБА_3 було 6 років, його батьки проживають окремо і не можуть дійти згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.
 
Положеннями частини першої, другої статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
 
Згідно з частиною четвертою статті 119, статті 158 СК України органи опіки та піклування обов`язково беруть участь у розгляді справи про місце проживання дитини, а також можуть визначити способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо. 
 
Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини п`ята, шоста статті 119 СК України).
 
Що стосується особи кожного з батьків, то судами попередніх інстанцій встановлено і не спростовується матеріалами справи, що вони характеризуються позитивно. Зазначене підтверджується характеристиками сторін з місць роботи та проживання. Жодних обставин, які б вказували, що хтось із них в силу суб`єктивних чи об`єктивних причин не здатен виконувати покладені на них законом обов`язки щодо виховання, утримання та розвитку спільної дитини, судами не встановлено.
 
Відповідно до пунктів 3-8 висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 2817/20-26, складеного 30 грудня 2020 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, кожен із батьків ОСОБА_3 , з урахуванням їх індивідуально-психологічних властивостей, інтелекту, властивостей емоційно-вольової сфери, спрямованості особистості, має необхідні для виховання дитини психолого-педагогічні якості. З виховної точки зору ОСОБА_2 та ОСОБА_1 характеризуються однаково як батьки, яким подобається їх дитина такою, як вона є. Вони поважають і визнають її індивідуальність, схвалюють її інтереси, підтримують плани, проводять з нею досить часу і не шкодують про це. Виявляють щиру цікавість до того, що цікавить дитину, високо оцінюють здібності дитини, заохочують самостійність і ініціативу, намагаються бути на рівних з дитиною. Батьки, де потрібно контролюють, а де потрібно довіряють і дають свободу. Невдачі дитини дорослі вважають випадковими і вірять в них. Такі батьки, швидше за все, стануть гарними учителями і вихователями для своєї дитини. Такий підхід батьків у вихованні з психологічної точки зору сприяє успішній соціалізації дитини, розумовому, фізичному розвитку і формує в неї відчуття стабільності і благополуччя. Дитина виростає відповідальною, незалежною, компетентною, упевненою в собі, з адекватною самооцінкою, вміє контролювати свої бажання і, як правило, домагається більших успіхів у житті. Дитина знає, що батьки завжди зможуть її вислухати і допомогти.
Малолітня дитина ОСОБА_3 , з урахуванням його вікових особливостей емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища неспроможний надавати оцінку відношенню кожного з батьків до нього та виявляти прихильність до когось з батьків.
Малолітній ОСОБА_3 має виражений емоційний контакт та прихильність до кожного з батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Дитина ОСОБА_3 бажає проживати з мамою ОСОБА_2 .
Малолітній ОСОБА_3 не піддавався сторонньому впливу, який би сформував його ставлення до батьків, та наявні бажання щодо проживання з кожним із них.
Зміна умов поживання, виховання та оточення малолітнього ОСОБА_3 на його психологічний стан може призвести до труднощів у спілкуванні, розвитку конфліктності та до ігнорування соціальних вимог нового середовища (т. 1, а. с. 194-201).
 
Беручи до уваги, що судову психологічну експертизу, виконання якої доручено експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, призначено у справі ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2020 року за клопотанням ОСОБА_1 про її призначення (т. 1, а. с. 171-173), не встановлено порушення визначеного статтею 108 ЦПК України порядку її проведення, і судами першої та апеляційної інстанцій дано оцінку цієї експертизи у сукупності з іншими зібраними у справі доказами відповідно до статей 77-80, 89 ЦПК України, колегія суддів Верховного Суду відхиляє доводи касаційної скарги заявника про недопустимість доказу, висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 2817/20-26, складеного 30 грудня 2020 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз.
 
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що за місцем проживання кожного із батьків малолітнього ОСОБА_3 створено належні умови для його проживання. Кожен із батьків проявляє турботу та любов до дитини.
Отже, в цілому матеріально-побутові умови та рівень комфорту, які можуть забезпечити дитині обоє батьків, істотно не відрізняються, у обох батьків гарні стосунки з малолітнім сином ОСОБА_3 .
 
Також судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, підтверджується матеріалами справи та не спростовано ОСОБА_1 те, що відповідно до довідки розрахунку заборгованості від 16 липня 2020 року у виконавчому провадження № 61793738, виданої Святошинським районним відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на червень 2020 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , що стягується на підставі судового наказу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2020 року у справі № 675/197/20, становить 20 406,18 грн (т. 1, а. с. 159).
 
З`ясувавши у сукупності обставини, на які сторони посилалися як на підстави своїх вимог і заперечень, оцінивши подані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про необхідність задоволення саме зустрічного позову і визначення таким чином місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю  ОСОБА_2 .
 
На виконання вимог статей 263, 264, 382 ЦПК України суди першої та апеляційної інстанцій мотивували свої рішення.
 
Так, на виконання вимог статей 12-15 Конвенції про права дитини, якими визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою), та статті 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, про те, що дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її, судами було взято до уваги, що згідно з пунктом 6 висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 2817/20-26, складеного 30 грудня 2020 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, дитина ОСОБА_3 бажає проживати з мамою ОСОБА_2 , а зміна місця проживання дитини може негативно вплинути на її психологічний стан (т. 1, а. с. 194-201). 
 
Також встановлено, що ОСОБА_2 за час окремого проживання від  ОСОБА_1 створила належні умови для проживання дитини, займається її вихованням, дбає про її фізичний та духовний розвиток, стан здоров`я. 
 
На час ухвалення оскаржуваних рішень судами не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком, що приведе до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом із матір'ю, у звичному для нього середовищі.
 
На виконання вимог статті 119 СК України суди першої та апеляційної інстанцій, оцінивши висновки Органу опіки і піклування виконавчого комітету Славутської міської ради та Органу опіки та піклування при Радошівській сільській раді Ізяславського району Хмельницької області щодо їх обґрунтованості та відповідності інтересам дитини, погодилися з тим, що доцільним є визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 . 
 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи належним чином оцінили подані сторонами докази, точно встановили обставини справи та правильно застосували норми матеріального права. 
 
Колегія суддів Верховного Суду не бере до уваги доводи касаційної скарги заявника щодо безпідставної відмови суду першої інстанції повернутися до підготовчого судового засідання з огляду на таке.
 
16 квітня 2021 року представником ОСОБА_1 адвокатом Новіковим Я. А. заявлено клопотання про повернення до підготовчого провадження у справі і надання можливості стороні позивача подати до суду усі необхідні докази та/або зробити заяви, клопотання (т. 2, а. с. 36-38).
 
Протокольною ухвалою 16 квітня 2021 року Ізяславський районний суд Хмельницької області відмовив у задоволенні клопотання про повернення до підготовчого судового засідання (т. 2, а. с. 80-86).
 
Однак ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2021 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Новікова Я. А. про поновлення процесуального строку, встановленого законом, для подання доказів (т. 2, а. с. 90).
 
Таким чином, представник ОСОБА_1 адвокат Новіков Я. А. не був позбавлений права реалізувати свої процесуальні права щодо надання доказів у справі.
 
Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_1 є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, тому Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.
 
Переоцінка доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
 
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що спори про місце проживання дитини можуть вирішуватися судом неодноразово, тому що умови виховання дитини можуть змінюватися під впливом різних обставин. Статтею 159 СК України визначено санкції до того з батьків, з ким проживає дитина, якщо той чинить перешкоди при спілкуванні з іншим із батьків. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Новіков Ярослав Анатолійович, залишити без задоволення.
 
Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 листопада 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                       І. А. Воробйова

                                                                                                                  Г. В. Коломієць

                                                                                                                  Р. А. Лідовець

                                                                                                                  Ю. В. Черняк