ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року	Львів	Справа № 380/7579/21 пров. № А/857/2921/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.
за участі секретаря судового засідання:           Приступи Р.Л. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року (суддя – Кравців О.Р., час ухвалення – 12:45 год., місце ухвалення – м.Львів, дата складання повного тексту – 10.01.2022), 
в адміністративній справі №380/7579/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, 
про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення,

                                                                   встановив:

У травні 2021 року позивач ТОВ "Радехівський цукор" звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Західного МРУ ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просив: 1) визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 26.03.2021 №3333000702-№Ю в частині донарахування 697689,29 грн. єдиного внеску; 2) визнати протиправним та скасувати Рішення від 26.03.2021 №3233000702 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 352050,28 грн.; 3) судові витрати віднести на сторону відповідача. 
Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, вважаючи, що така задоволенню не підлягає за необґрунтованістю та безпідставністю вимог. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.01.2022 позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 26.03.2021 №3333000702-№Ю в частині донарахування єдиного внеску на суму 697689 грн. 29 коп.. Визнано протиправним та скасовано рішення Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків від 26.03.2021 №3233000702 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині нарахування штрафних санкцій на суму 348844 грн. 65 коп.. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 15793 грн. 16 коп.. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що згідно вимог ч.1 ст.7 ЗУ №2464 для платників, зазначених у п.1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої ст.4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються до ЗУ від 24.03.1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. За даними перевірки ТОВ «Радехівський цукор» скористалось можливістю сплачувати ЄСВ із застосуванням Коефіцієнту у січні, вересні, жовтні та листопаді 2015 році. Перевіркою встановлено заниження нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 37,18% за січень 2015 року на суму 697689,29 грн. по причині застосування понижуючого коефіцієнту невиконання умови 2 частини 3 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ від 28.12.2014 р. №77VIII. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 05.01.2022 та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що суд першої інстанції надав правильну правову оцінку обставинам справи, а тому просить оскаржене рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ТОВ “Радехівський цукор” є платником єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ЄСВ). 
Також встановлено, що працівниками контролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ “Радехівський цукор” на предмет дотримання податкового законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, валютного за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 30.09.2019, іншого законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, за результатами якої складено акт від 17.02.2021 №33/33-00-07-01-01/36153189 (а.с. 6-31). 
Із змісту акта від 17.02.2021 №33/33-00-07-01-01/36153189 видно, що за результатами перевірки встановлено, зокрема, порушення ТОВ “Радехівський цукор” вимог пп.1 п.2 ст.6 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010 №2464-VІ, із змінами та доповненнями, а саме: порушено порядок нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, внаслідок чого донараховано внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 704100,56 грн., в тому числі за січень 2015 року на суму 697689,29 грн., за серпень 2015 року на суму 2426,67 грн., за липень 2017 року на суму 1453,94 грн., за квітень 2018 року на суму 252,10 грн., за жовтень 2018 року на суму 1978,62 грн., за березень 2019 року на суму 299,94 грн.. 
На підстав вищезазначеного акта перевірки відповідач виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.03.2021 №3333000702 на суму 704100,56 грн., та рішення від 26.03.2021 №323300702 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 352050,28 грн. (а.с. 33, 34, 133, 134). 
Вважаючи вищезазначені висновки контролюючого органу та прийняті на їх підставі рішення в частині донарахування єдиного своєчасного не нарахування єдиного внеску та застосування штрафних санкцій за донарахування відповідної суми протиправними, позивач звернулося до суду з цим позовом. 

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем було виконано умови п.п.2 п.3 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №77-VIII та правомірно застосовано понижуючий коефіцієнт до ставки нарахування єдиного внеску 37,18% у січні 2015 року за відсутності обов`язку застосування коефіцієнту 0,4, а замість коефіцієнту 0,4 застосовано коефіцієнт, що розраховується шляхом ділення загальної середньомісячної бази нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік на загальну базу нарахування єдиного внеску за місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід) та/або винагорода, за цивільно-правовими договорами. У свою чергу відповідачем не доведено належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог пп.1 п.2 ст.6 Закону №2464-VІ та відповідно правомірності винесення вимоги від 26.03.2021 №3333000702-№Ю в частині донарахування 697689,29 грн. єдиного внеску, що є підставою для скасування вимоги контролюючого органу у цій частині. Щодо визнання протиправним та скасування рішення від 26.03.2021 №3233000702 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 352050,28 грн., то суд вважав, що таке теж слід скасувати як похідне та винесене на підставі вимоги, проте окремо суд звернув увагу на частину суми штрафу, що скасовується, вважаючи, що оскаржувані вимога у спірній частині та рішення в частині штрафних санкцій на суму 348844,65 грн. є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, а тому підлягають визнанню протиправними та скасуванню. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Згідно ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. 
Також судом першої інстанції вірно зазначено та враховано, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі – Закон №2464-VI в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (ч.2 ст.2 Закону №2464-VI). 
Згідно п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Згідно з пп.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. 
Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), ч.1 ст.4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. 
Положеннями ч.2 ст.7 Закону №2464-VI визначено, що для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована. 
Статтею 8 Закону №2464-VI врегульовано розмір єдиного внеску та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
За приписами ч.2 ст.9 Закону №2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. 
Матеріалами справи підтверджується, що за наслідками проведеної посадовими особами відповідача перевірки позивача на предмет дотримання податкового законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, валютного за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 30.09.2019, іншого законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, виявлено, зокрема, порушення ТОВ “Радехівський цукор” вимог пп.1 п.2 ст.6 Закону №2464-VІ, а саме: порушено порядок нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, внаслідок чого донараховано внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 704100,56 грн., в тому числі за січень 2015 року на суму 697689,29 грн.. 
У вказаній справі саме ця сума (697689,29 грн.) і нарахований за наслідками цього штраф, є спірними. 
Надаючи правову оцінку висновками контролюючого органу, що стосується донарахованого внеску на ЄСВ за січень 2015 року на суму 697689,29 грн., колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що у вказаній частині доводи відповідача про правомірність донарахованої позивачу суми не знайшли свого підтвердження з врахуванням наступного. 
Так, відповідач стверджує, що позивачем як платником ЄСВ безпідставно проведено заниження нарахування ЄСВ у розмірі 37,18% за січень 2015 року з причини застосування понижуючого коефіцієнту у розмірі 0,4%, тоді як позивач мав застосовуватися коефіцієнт  у розмірі 8,41%. 
Встановлено із таблиць нарахування єдиного внеску, що ТОВ “Радехівський цукор” у січні 2015 року застосовано до ставки нарахування єдиного внеску 37,18% (21 клас професійного ризику виробництва) понижуючий коефіцієнт в розмірі 0,6. 
Підставою для застосування позивачем такого понижуючого коефіцієнту стало виконання умов п.п.2, 3 та 4 п. 3 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці” від 28.12.2014 №77-VIII (в редакції Закону від 28.12.2014 (Пункт 3 розділу ІІ втратив чинність на підставі Закону України № 219-VIII від 02.03.2015). 
Даним Законом було передбачено, що з 1 січня 2015 року при нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам та/або при нарахуванні винагороди за цивільно-правовими договорами ставки єдиного внеску, встановлені ч.5 ст.8 та ст.10 Закону №2464-VI для платників єдиного внеску, визначених в абзацах 2 та 3 п.1 ч.1 ст.4 та ст.10, застосовуються з коефіцієнтом 0,4 у випадку, якщо платником виконуються одночасно такі умови: 
- загальна база нарахування єдиного внеску за місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід) та/або винагорода за цивільно-правовими договорами, в 2,5 рази або більше перевищує загальну середньомісячну базу нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік або якщо загальна база нарахування єдиного внеску не перевищує 2,5 рази, або більше загальну середньомісячну базу нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік, то платник замість коефіцієнту 0,4 застосовує коефіцієнт, що розраховується шляхом ділення загальної середньомісячної бази нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік на загальну базу нарахування єдиного внеску за місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід) та/або винагорода, за цивільно-правовими договорами (але в будь-якому випадку коефіцієнт не може бути менше 0,4); 
- середня заробітна плата по підприємству збільшилася мінімум на 30% у порівнянні з середньою заробітною платою за 2014 рік; 
- середній платіж на одну застраховану особу після застосування коефіцієнта складе не менше ніж 700 гривень; 
- середня заробітна плата по підприємству складе не менше трьох мінімальних заробітних плат. 
Зібрані у справі докази підтверджують, що усі вищезгадані умови ТзОВ "Радехівський цукор" були виконані за виключенням показника середньої заробітної плати, що не заперечує відповідач. 
Довідкою ТОВ “Радехівський цукор” №830 від 24.12.2021 підтверджується, що працівникам підприємства, що працювали по сумісництву за період з 01.01.2015 по 31.01.2015 виплачено 22583,78 грн. доходу. 
Натомість, відповідач в акті зазначив, що ТОВ «Радехівський цукру» не було виконано умови п.п.2 п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 77-VІІІ, а саме: середня заробітна плата по підприємству за січень 2015 року не збільшилася мінімум на 30 відсотків порівняно з середньою заробітною платою за 2014 рік. 
До такого висновку відповідач прийшов тому, що до розрахунку середньої заробітної плати по підприємству не повинні включатись показники заробітної плати осіб з інвалідністю, аргументуючи це тим, що на зарплату осіб з інвалідністю вже поширена пільга. 
Проте, такий висновок відповідача є безпідставним з огляду на те, що законодавством України не передбачено виключення кількості працюючих осіб з інвалідністю та їх доходів при розрахунку розміру коефіцієнта ЄСВ. В усіх показниках кількість працюючих інвалідів та їх доходи, що обкладається ЄСВ, повинні враховуватись нарівні з іншими застрахованими особами. Ніяких виключень з цього правила положення п.9.5 розділу VIII Закону №2464-VI не містять. 
Крім того, в Законі України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці” від 28.12.2014р. №77-VIII вживається термін “середня заробітна плата” та не дається мова про його окреме визначення чи алгоритм його розрахунку. 
Підпунктом 4.1.1 Інструкції зі статистики заробітної плати, що затверджена Наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5, передбачено, що середня заробітна плата визначається діленням суми нарахованого фонду оплати праці штатних працівників на середньооблікову кількість цих працівників за відповідний період (місяць, квартал, півріччя, рік). 
Суд враховує, що особи з інвалідністю є такими ж штатними працівниками і як і інші працівники підприємства. 
Отже, висновок контролюючого органу про необхідність виключення заробітної плати осіб з інвалідністю та їх середньооблікової кількості з розрахунку середньої заробітної плати по підприємству не відповідає приписам законодавства, що регулюють сферу спірних правовідносин. 
Якщо врахувати заробітну плату осіб з інвалідністю та їх середньооблікову кількість, то середня заробітна плата за січень 2015 року збільшилася порівняно з середньою зарплатою за 2014 рік на 32,9% (7415,42 грн./ 5579,09 грн.=1,329). 
Вказане підтверджується наступним. 
Сума нарахованої заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок за січень 2014 року – 1948609,96 грн., за лютий 2014 року – 1102752,21 грн., за березень 2014 року – 2021204,03 грн, за квітень 2014 року – 2048960,91 грн., за травень 2014 року – 2148211,21 грн., за червень 2014 року – 2084675,58 грн., за липень 2014 року – 2397240,69 грн., за серпень 2014 року – 2653366,88 грн, за вересень 2014 року – 4736493,63 грн., за жовтень 2014 року – 5116654,71 грн., за листопад 2014 року – 5333330,72 грн., за грудень 2014 року – 5275829,84 грн.. 
Сума допомоги по тимчасовій непрацездатності за січень 2014 року – 58910,76 грн., за лютий 2014 року – 81141,67 грн., за березень 2014 року – 48234,98 грн., за квітень 2014 року – 32938,63 грн, за травень 2014 року -37919,65 грн., за червень 2014 року – 20964,40 грн., за липень 2014 року – 32822,86 грн., за серпень 2014 року – 45661,35 грн., за вересень 2014 року – 39797,38 грн., за жовтень 2014 року – 71949,29 грн, за листопад 2014 року – 76119,89 грн., за грудень 2014 року – 84552,03 грн.. 
Всього сума нарахованої заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок та сума допомоги по тимчасовій непрацездатності за 2014 рік становить 37524319,42 грн.. 
Сума нарахованої заробітної плати сумісників, на яку нараховується єдиний внесок, за 2014 рік становить 166745,34 грн.. 
Середньооблікова кількість штатних працівників за січень 2014 року - 405 осіб, за лютий 2014 року – 357 осіб, за березень 2014 року – 443 особи, за квітень 2014 року – 452 особи, за травень 2014 року – 462 особи, за червень 2014 року – 464 особи, за липень 2014 року – 468 осіб, за серпень 2014 року – 512 осіб, за вересень 2014 року – 772 особи, за жовтень 2014 року – 788 осіб, за листопад 2014 року – 788 осіб, за грудень 2014 року – 786 осіб. 
Середньооблікова кількість штатних працівників за 2014 рік вираховується як сума середньооблікових кількість штатних працівників за кожен місяць 2014 рік поділеній на 12 місяців і становить 558 особи. 
Середньомісячний фонд оплати праці за 2014 рік вираховується як 37524319,42 грн. (сума нарахованої заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок та сума допомоги по тимчасовій непрацездатності за 2014 рік) мінус 166745,34 грн. (сума нарахованої заробітної плати сумісників, на яку нараховується єдиний внесок, за 2014 рік)/12 місяців і дорівнює 3113131,17 грн.. 
Таким чином, середня заробітна плата за 2014 рік = 3113131,17 грн. (середньомісячний фонд оплати праці за 2014 рік) / 558 чол. (середньооблікова кількість штатних працівників за 2014 рік) = 5579,09 грн.. 
Сума нарахованої заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок за січень 2015 року – 5137520,44 грн.. 
Сума допомоги по тимчасовій непрацездатності за січень 2015 року – 61025,95 грн.. 
Сума нарахованої заробітної плати сумісників, на яку нараховується єдиний внесок, за січень 2015 року становить 22583,78 грн.. 
Середньооблікова кількість штатних працівників за січень 2015 року – 698 осіб. 
Середньомісячний фонд оплати праці за січень 2015 року розраховується як сума нарахованої заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок за січень 2015 року і сума допомоги по тимчасовій непрацездатності за січень 2015 року зменшені на суму нарахованої заробітної плати сумісників, на яку нараховується єдиний внесок, за січень 2015 року, а саме 5137520,44 грн.+61025,95 грн. - 22583,78 грн. і становить 5175962,61 грн.. 
Середня заробітна плата за січень 2015 року = 5175962,61 грн. (середньомісячний фонд оплати праці за січень 2015 року) / 698 чол. (середньооблікова кількість штатних працівників за січень 2015 року) = 7415,42 грн.. 
Дані розрахунку підтверджуються показниками таблиці 1 звітів з ЄСВ за 2014 рік та січень 2015 року (а.с. 36-100). 
З огляду на встановлене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем було виконано умови п.п.2 п.3 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці” від 28.12.2014 №77-VIII та правомірно застосовано понижуючий коефіцієнт до ставки нарахування єдиного внеску 37,18% у січні 2015 року за відсутності обов`язку застосування коефіцієнту 0,4, а замість коефіцієнту 0,4 застосовано коефіцієнт, що розраховується шляхом ділення загальної середньомісячної бази нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік на загальну базу нарахування єдиного внеску за місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід) та/або винагорода, за цивільно-правовими договорами. 
Натомість, виключення відповідачем показників заробітної плати осіб з інвалідністю та їх середньооблікової кількості з розрахунку середньої заробітної плати по підприємству, є не необґрунтованим та безпідставним. 
Суд констатує, що відповідач як суб`єкт владних повноважень на виконання положень ч.2 ст.77 КАС України не виконав свого обов`язку щодо доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог пп.1 п.2 ст.6 Закону №2464-VI та відповідно правомірності винесення вимоги від 26.03.2021 №3333000702-№Ю в частині донарахування 697689,29 грн. єдиного внеску, що є підставою для скасування спірної вимоги у вказаній частині. 
Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення від 26.03.2021 №3233000702 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 352050,28 грн., суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що таке рішення контролюючого органу також підлягає скасуванню як похідне, що прийняте на підставі вимоги. 
У спірних правовідносинах судом враховується, що вимога від 26.03.2021 №3333000702-№Ю винесена контролюючим органом на суму штрафу 704100,56 грн.. 
Так, згідно п.3 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI, за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску. 
З оскаржуваного рішення видно, що на позивача накладено штраф у розмірі 50% від загальної суми  вимоги 704100,56 грн. в розмірі 352050,28 грн.. Однак оскільки вимога оскаржена в частині, то сума штрафу підлягає скасуванню пропорційно до суми в межах якої задоволені позовні вимоги. Оскільки штрафні санкції від загальної суми вимоги склали 352050,28 грн., то штрафні санкції в частині яких підлягає скасуванню спірне рішення з урахуванням того, що вимога скасовується судом на суму 697689,29 грн., складають 348844,65 грн. (697689,29 грн. - 50% = 348844,65 грн), що підтверджує правильність висновку суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог. 
У зв`язку із цим, оскаржувані вимога у спірній частині та рішення в частині штрафних санкцій на суму 348844,65 грн. є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, тому підлягають визнанню протиправними та скасуванню. 
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують, зводяться до непогодження із ними та довільного трактування норм права, а отже не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 05.01.2022 винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд         
                                                        
                                                                   постановив: 

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків – залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року в адміністративній справі №380/7579/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Повний текст постанови суду складено 10.10.2022 року