ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/32687/20                                       Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                                 Федорчук А.Б.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Ради Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від   02 квітня 2021  року (розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ради Національного банку України про визнання протиправними та скасування рішень №45-рд та №47-рд від 02 жовтня 2020 року, 

В С Т А Н О В И Л А:
У грудні 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Ради Національного банку України (далі - відповідач), у якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Ради Національного банку України №45-рд від 02 жовтня 2020 року «Про надання оцінки Радою Національного банку України діям ОСОБА_1 , першого заступника Голови Національного банку України»; 
- визнати протиправним та скасувати рішення Ради Національного банку України №47-рд від 02 жовтня 2020 року «Про порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 , першим заступником Голови Національного банку України».
Заявлені позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що оскаржувані рішення Ради Національного банку України прийняті щодо позивача з порушенням вимог статті 19 Конституції і статей 9, 13 Закону України «Про Національний банк України», адже останній, як і законодавство України не наділяє Раду Національного банку України компетенцією щодо прийняття рішень про оголошення недовіри першому заступнику Голови Національного банку України та про застосування заходу дисциплінарного стягнення у виді догани. 
Додатково представник позивача повідомив, що жодної правової норми, яка визначала б порядок (процедуру) розгляду Радою Національного банку України питань щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності службовців Національного банку України, застосування дисциплінарних стягнень Регламент також не містить, оскільки ці питання згідно з Законом не відносяться до повноважень вказаного органу Національного банку України.
При цьому, Рада Національного банку України не має права втручатися в оперативну діяльність Правління Національного банку.
Також, представник позивача просив врахувати при вирішенні спору дотримання вимог наказу Національного банку України №795-но «Про публічні комунікації та взаємодію Національного банку України із засобами масової інформації» (в редакції наказу НБУ №494 від 10 липня 2020 року), оскільки першим заступником Голови Національного банку України Рожковою К.О. (як особою, яка отримала пропозицію щодо комунікації виданням Kyiv Post) було завчасно проінформовано Департамент комунікацій про очікувані потреби у здійсненні цієї комунікації з представниками Kyiv Post. Водночас, позивач - заступник Голови Національного банку України належить до спікерів найвищого стратегічного рівня, для якого положеннями Стратегії комунікацій і наказом №795-но не передбачене отримання погодження на участь у публічних комунікаціях від Департаменту комунікацій як спікера найвищого стратегічного рівня, не передбачено обов`язку на отримання згоди на здійснення комунікації, як не передбачено такої умови для проведення комунікації як лише за умови отримання згоди від Департаменту комунікацій.
Крім того, представник позивача зазначив, що комунікація останньої з виданням Kyiv Post не відноситься ні до публічних, ні до громадських заходів, відтак стверджувати про порушення положень Кодексу етики працівника НБУ України відсутні законодавчі підстави. 
На переконання представника позивача, ОСОБА_2 не вчинялось протиправних дій, не порушено положення посадових обов`язків, вимог правил та норм, установлених розпорядчими актами Національного банку України, не допущено порушення правил внутрішнього трудового розпорядку.
Окружного адміністративного суду міста Києва від   02 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Ради Національного банку України №45-рд від 02 жовтня 2020 року «Про надання оцінки Радою Національного банку України діям ОСОБА_1 , першого заступника Голови Національного банку України».
Визнано протиправним та скасовано рішення Ради Національного банку України №47-рд від 02 жовтня 2020 року «Про порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 , першим заступником Голови Національного банку України».
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності порушень позивачем трудової дисципліни, дотримання нею положень статті 139 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та, як наслідок, відсутність обґрунтованих підстав для висловлення позивачу недовіри шляхом прийняття рішення від 02 жовтня 2020 року № 45-рд.
В частині вимог щодо оскарження рішення Ради Національного банку України від 02 жовтня 2020 року № 47-рд, суд додатково врахував приписи статей 147 - 149 КЗпП України та, як наслідок, дійшов висновку про відсутність в діях працівника вини як одного із обов`язкових складових складу дисциплінарного проступку виключає можливість застосування до такого працівника заходів дисциплінарного стягнення.
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 11 серпня 2021 року скасував рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року, а провадження у справі № 640/32687/20 закрив.
Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки спір у правовідносинах, які виникають із трудових відносин, не пов`язаних з проходженням публічної служби, є приватноправовим незалежно від участі в ньому суб`єкта публічного права.
Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на тому, що з 01 травня 2016 року внесено зміни у частину четверту статті 64 Закону України «Про Національний банк України», внаслідок чого всі працівники Національного банку України не є державними службовцями.
При цьому суд послався на правову позицію, наведену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 804/2823/16.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року заяву представника відповідача про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено та передано на розгляд до Солом`янського районного суду міста Києва.
Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Бартащук Л. П. подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Стверджує, що цю справу належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки позивач просила суд перевірити розпорядчий акт суб`єкта владних повноважень - колегіального органу Ради Національного банку України, прийнятий відносно неї. Також зауважує, що ухвалою Солом`янського районного суду від 19 березня 2021 року у справі № 760/28408/20 закрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення Ради Національного банку України від 02 жовтня 2020 року № 45-рд «Про надання оцінки Радою Національного банку України діям ОСОБА_1 , першого заступника Голови Національного банку України», оскільки, на думку суду, у цій частині спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Представник Національного банку України також подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить змінити постанову апеляційного суду в частині мотивів та підстав закриття провадження.
На переконання Національного банку України, суд апеляційної інстанції, закриваючи провадження у справі в частині оскарження рішення Ради Національного банку України від 02 жовтня 2020 року № 45-рд «Про надання оцінки Радою Національного банку України діям ОСОБА_1 , першого заступника Голови Національного банку України», дійшов помилкового висновку щодо підстав та мотивів, з яких провадження підлягало закриттю. На думку Національного банку України, право особи на оскарження рішення про висловлення недовіри не підлягає судовому захисту, оскільки не є тим актом, який підлягає судовому контролю, не створює і не встановлює для позивача жодних прав та обов`язків, а тому суд апеляційної інстанції помилково зазначив про можливість судового оскарження вказаного рішення за правилами цивільного судочинства.
Верховний Суд ухвалами від 23 вересня 2021 року та від 20 жовтня 2021 року відкрив касаційне провадження з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
На підставі частини шостої статті 346 КАС України Верховний Суд ухвалою від 20 квітня 2022 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року справу повернуто до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду за відсутністю підстав для прийняття її до свого провадження.                 .
Постановою Верховного Суду від 23 червня 2022 року касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Бартащук Любові Петрівни та Національного банку України задоволено частково, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі № 640/32687/20 скасовано та справу № 640/32687/20 направлено до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
У постанові від 23 червня 2022 року Верховний Суд зазначив, що відповідно до підпункту «а» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: Президент України, Голова Верховної Ради України, його Перший заступник та заступник, Прем`єр-міністр України, Перший віце-прем`єр-міністр України, віце-прем`єр-міністри України, міністри, інші керівники центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, та їх заступники, Голова Служби безпеки України, Генеральний прокурор, Голова Національного банку України, його перший заступник та заступник, Голова та інші члени Рахункової палати, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Уповноважений із захисту державної мови, Голова Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Голова Ради міністрів Автономної Республіки Крим
Отже, ОСОБА_1 є службовою особою, яка займає відповідальне або особливо відповідальне становище в розумінні Закону України «Про запобігання корупції».
Форми адміністративного судочинства визначені статтею 12 КАС України, частиною першої якої визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Пунктом 1 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Наведене свідчить, що трудові відносини, які стосуються службових осіб, що у розумінні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище, підпадають під категорію проходження вказаними особами саме публічної служби. При цьому рішення судів першої та апеляційної інстанцій в такій категорії справ оскаржується в касаційному порядку. 
Таким чином, на переконання колегії суддів, спірні правовідносини, які склались у цій справі, є саме публічно-правовими, які, насамперед, пов`язані як з особливим статусом відповідача - керівного та колегіального органу - Ради Національного банку України, що здійснив публічно-владні управлінські функції відносно позивача, яка є службовою особою, що у розумінні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище.
З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов до висновку, що  висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі є помилковим.
Згідно частини 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно зі статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до вимог частин 1 та 2 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог проте звертає увагу на порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а саме в частині розгляду справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 призначена на посаду першого заступника Голови Національного банку України відповідно до рішення Ради Національного банку України №31-рд від 15 червня 2018 року.
Згідно наказу Національного банку України №2498-к від 02 липня 2018 року та зазначеного вище рішення Ради Національного банку України позивач розпочала роботу на посаді першого заступника Голови Національного банку України, функціональні обов`язки якого визначені наказом №552-но від 30 липня 2020 року «Про розподіл функціональних обов`язків між Головою Національного банку України та заступниками Голови Національного банку України».
Видання Kyiv Post 24 вересня 2020 року опублікувало авторську статтю «Uncertainty hangs over central bank independence amid staff resignations» («Невизначеність нависла над незалежністю центрального банку через кадрові зміни») за результатами інтерв`ю ОСОБА_1 , першого заступника Голови Національного банку України та ОСОБА_3 , заступника Голови Національного банку, проведеного 21 вересня 2020 року з 09 год. 32 хв до 10 год. 39 хв у службовому кабінеті №303/2 центральної будівлі Національного банку України за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 9.
16 вересня 2020 року ОСОБА_1 отримала запит на коментар НБУ від видання «Kyiv Post».
17 вересня 2020 року ОСОБА_1 засобами електронної пошти проінформувала директора Департаменту комунікацій НБУ про отримання цього запиту від видання «Kyiv Post» з проханням підключитися до координації публічної комунікації.
24 вересня 2020 року у виданні «Kyiv Post» вийшла авторська публікація під назвою «Неопределённость по поводу независимости центрального банка сохраняется на фоне отставок сотрудников»,   в якій міститься авторське викадення коментарю першого заступника Голови НБУ ОСОБА_1 такого змісту:
«Если мы понимаем независимость как коллегиальность и процедуру, тогда все работает правильно» - сказала Рожкова. Она, как и многие другие, сказала, что новой команде нужно время, чтобы набраться опыта и научиться работать вместе, как это было в старой команде.
«Давление на НБУ было и будет. «Кто-то всегда будет ненавидеть нынешнюю команду и то, что она делает».
«Рожкова и   Сологуб   сказали, что важнее сосредоточиться не на отдельных лицах, а на учреждении… Именно это обеспечит то, что у нас есть сегодня: относительную стабильность в условиях кризиса» - сказала Рожкова.       
25 вересня 2020 року Голова НБУ Шевченко К. Є. видав розпорядження № 2267-ра, в якому зазначив, що надане інтерв`ю може негативно вплинути на імідж НБУ як на світовому фінансовому ринку, так і на внутрішньому, на подальшу співпрацю НБУ з міжнародними фінансовими організаціями. 
У зв`язку з цим він зобов`язав першого заступника Голови НБУ ОСОБА_4 у строк до 30 вересня 2020 року надати йому письмові пояснення причин порушення вимог розпорядчих актів НБУ, зокрема наказу № 795-но, відповідно до якого вона не належить до переліку спікерів з комунікацій найвищого стратегічного рівня, які б мали право на здійснення публічних комунікацій, що є поза сферою її компетенції .
Наявними матеріалами справи підтверджується, що на виконання розпорядження Національного банку від 25 вересня 2020 року №2267-ра ОСОБА_1 надала свої пояснення по суті наданих виданню «Kyiv Post» коментарів листом від 29 вересня 2020 року №В/09-0004/69794, в яких зазначила, що вона є спікером політики та має право комунікувати із засобами масової інформації щодо стратегічних питань діяльності Національного банку, до яких, зокрема, належить питання незалежності Національного банку. Крім того, фінансова стабільність та стабільність банківської системи, яка реалізується через регулювання та нагляд, є складовою незалежності Національного банку.
01 жовтня 2020 року Голова Ради НБУ Данилишин Б. М. направив на ім`я Голови НБУ Шевченка К.Є. письмове звернення за № В/10-0009/70574, в якому виклав свої доводи щодо неоднозначності матеріалу, оприлюдненого виданням «Kyiv Post», а також запропонував у стислі терміни надати Раді НБУ інформацію щодо того, чи належить до сфери компетенцій/повноважень ОСОБА_1 і ОСОБА_7 виступати спікерами найвищого стратегічного рівня на тематику, що має відношення до інституційної незалежності та кадрової політики НБУ (а. с. 13, т. 1).
В той же час, Голова Національного банку, отримавши пояснення ОСОБА_1 , прийшов до висновку про невідповідність її дій законодавству України та розпорядчим актам Національного банку, про що направив Голові Ради Національного банку Богдану Данилишину лист від 02 жовтня 2020 року №В/13-0005/70628 разом із поясненнями ОСОБА_1 від 29 вересня 2020 року №В/09-0004/69794.
В листі №В/113-0005/70628 від 02 жовтня 2020 року Голова Національного банку України Шевченко К.Є. ініціював включення до порядку денного засідання Ради НБУ розгляд питання про надання оцінки, зокрема, діям позивача - першого заступника Голови НБУ ОСОБА_1 .
Так, Голова Національного банку України зазначив, що інтерв`ю виданню Kyiv Post 21 вересня 2020 року, надане першим заступником Голови Національного банку Рожковою К.В. і одним із заступників Голови Національного банку України Сологубом Д.Р., може негативно вплинути на імідж Національного банку України як на світовому фінансовому ринку, так і на внутрішньому, на подальшу співпрацю з міжнародними фінансовими організаціями, зазначивши також в листі про те, що інтерв`ю надане без дотримання зазначеними службовцями Національного банку України розпорядчих актів Національного банку України, а саме:
1) наказу НБУ № 795-но «Про публічні комунікації та взаємодію Національного банку України із засобами масової інформації» (в редакції наказу НБУ №494 від 10.07.2020р.), згідно якого ОСОБА_1 , перший заступник Голови Національного банку України, та ОСОБА_3 , заступник Голови Національного банку України, не віднесені до спікерів з комунікацій найвищого стратегічного рівня, які б мали право на здійснення публічних комунікацій з питань інституційної незалежності та кадрової політики Національного банку України; завчасно не проінформували та не погодили свою участь у здійсненні публічних комунікацій зі ЗМІ із Департаментом комунікацій, структурним підрозділом Національного банку, який визначений єдиним координатором управління публічними комунікаціями, що здійснює організацію та координацію участі працівників НБУ в публічних комунікаціях або медіа заходах;
2) Кодексу етики працівника Національного банку України, затвердженого постановою Правління НБУ № 263 від 14.04.2016 р. (зі змінами), зокрема, порушено п.п.76, 79, 80, 82 щодо здійснення зовнішніх комунікацій, взаємодії із ЗМІ без дотримання принципів, порядку щодо здійснення таких комунікацій, регламентованих НБУ;
3) Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Національного банку України, затверджених наказом НБУ від 22.11.2016 р. №2150-но (зі змінами), зокрема, п.п. 4 та 5 п. 42 розділу VI, згідно якого працівники зобов`язані дотримуватися Кодексу етики, а також пункту 69 розділу ХІ, яким встановлено, що порушення трудової дисципліни, яким вважається, зокрема, неналежне виконання працівником посадових обов`язків, порушення правил, установлених розпорядчими актами НБУ, може тягнути за собою накладення дисциплінарного стягнення.
Рада Національного банку на своєму засіданні погодилась із висновками Голови Національного банку та рішенням від 02 жовтня 2020 року №45-рд висловила ОСОБА_1 недовіру за порушення розпорядчих актів Національного банку України, Кодексу етики, Правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог статті 139 Кодексу законів про працю України.
Крім того, Радою Національного банку України прийнято рішення «Про порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 , першим заступником Голови Національного банку України» від 02 жовтня 2020 року №47-рд, на підставі якого Рада Національного банку України вирішила застосувати до ОСОБА_1 , першого заступника Голови Національного банку України дисциплінарне стягнення у вигляді догани відповідно до статей 139, 147 та 147-1 Кодексу законів про працю України.
Копії зазначених рішень листом від 05 жовтня 2020 року №В/10-0009/71347 Голова Ради Національного банку Богдан Данилишин направив Голові Національного банку Кирилу Шевченку для виконання та використання у роботі.
Позивач із рішеннями від 02 жовтня 2020 року №45-рд та №47-рд ознайомлена під підпис 05 жовтня 2020 року.
Незгода позивача із зазначеними рішеннями зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, прийняття оскаржуваних рішень рішення Ради Національного банку України №45-рд від 02 жовтня 2020 року «Про надання оцінки Радою Національного банку України діям ОСОБА_1 , першого заступника Голови Національного банку України» обґрунтоване тим, що позивачем надане інтерв`ю без дотримання вимог розпорядчих актів Національного банку України, а саме: наказу Національного банку України від 17 грудня 2019 року №795-но «Про публічні комунікації та взаємодію Національного банку України із засобами масової інформації»; Кодексу етики працівника Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 квітня 2016 року №263; Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Національного банку України, затвердженого наказом Національного банку України від 22 листопада 2016 року №2150-но (підпунктів 4 та 5 пункту 42 розділу IV).
Досліджуючи вказані обставини як підстави винесення спірних рішень, колегія суддів враховує наступне.
Так, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення Ради Національного банку України №45-рд від 02 жовтня 2020 року «Про надання оцінки Радою Національного банку України діям ОСОБА_1 , першого заступника Голови Національного банку України» не є нормативно - правовим актом та немає наслідків проте, звертає увагу на те, що несе в собі репутаційні ризики відносно позивача чим порушує її права та інтереси.
Та надаючи оцінку зазначеному вище рішенню звертає увагу на наступне, а саме на те, що відповідно до пункту 1 наказу № 795-но Департамент комунікацій визначено єдиним координатором формування та реалізації Стратегії комунікацій Національного банку, управління публічними комунікаціями, що здійснює організацію та загальну координацію щодо: 1) взаємодії підрозділів Національного банку зі ЗМІ; 2) надання відповідей на всі запити ЗМІ; 3) участі працівників Національного банку в публічних комунікаціях або медіазаходах (пресконференціях, брифінгах, інформаційних днях, круглих столах, конференціях, форумах, публічних дискусіях тощо); 4) підготовки та оприлюднення в мережі Інтернет офіційних заяв, повідомлень, спростувань, пресрелізів, коментарів керівництва Національного банку тощо.
Підпунктом 1 пункту 3 наказу № 795-но передбачено, що першому заступнику, заступникам Голови Національного банку, керівникам структурних підрозділів центрального апарату та відокремленого підрозділу Національного банку (далі-підрозділи Національного банку) наказано забезпечити взаємодію з Департаментом комунікацій з метою ефективного управління комунікаціями Національного банку засобами корпоративної електронної пошти Національного банку або через систему електронного документообігу АСКОД (далі СЕД АСКОД) шляхом: завчасного інформування управління стратегічних комунікацій та зв`язків зі ЗМІ Департаменту комунікацій про очікувані потреби у здійснені комунікацій із цільовими аудиторіями.
Відповідно до наказу Голови НБУ «Про розподіл функціональних обов`язків» №552-но від 30 липня 2020 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), копія якого наявна в матеріалах справи, установлений такий розподіл функціональних обов`язків між Головою НБУ, його першим заступником та заступниками, з урахуванням вертикалей підпорядкування, визначених рішенням Правління НБУ від 10 квітня 2017 року №225-рш:
1) Голова НБУ здійснює свої повноваження згідно із Законом України «Про Національний банк України» і законодавством України, керую діяльністю НБУ, забезпечує розгляд відповідних питань центральних органів влади, керівництво Правлінням НБУ;
2) Перший заступник та заступники Голови НБУ (крім іншого):
Забезпечують виконання Закону України «Про Національний банк України», реалізацію повноважень Національного банку України у відповідних напрямах діяльності;
3) Перший заступник Голови НБУ Катерина Рожкова:
організовує роботу з банківського нагляду, з реєстрації та ліцензування, з фінансового моніторингу банківської системи;
організовує роботу з нагляду та діяльністю на ринках небанківських фінансових послуг, з реєстрації, ліцензування та інших дозвільних процедур, з фінансового моніторингу ринку небанківських фінансових послуг;
забезпечує прогнозування стійкості та надійності як окремих банків, небанківських фінансових установ, так і банківської системи та небанківського фінансового ринку (крім ринків цінних паперів та фондового ринку) в цілому;
здійснює загальне керівництво та контролює діяльність самостійних підрозділів НБУ за вертикаллю підпорядкування «Пруденційний нагляд».
Функціональні обов`язки позивача, які складають зміст її трудової діяльності, кореспондують із обов`язком додержуватись внутрішнього трудового розпорядку, який встановлено законодавством та локальними нормативними актами.
Водночас, наявними матеріалами справи підтверджується, що на виконання наказу №795-но позивачем було своєчасно поінформовано Департамент комунікацій про очікувані потреби у здійснені комунікації з виданням Kyiv Post, що підтверджується листом від 17 вересня 2020 року.
Пунктом 11 Стратегії комунікацій передбачено, що спікер-менеджмент Національного банку здійснюється Департаментом на основі поділу спікерів на три групи:
1) Спікери політики - це спікери з комунікацій найвищого стратегічного рівня, у тому числі первинних комунікацій з монетарної політики, фінансової стабільності та інших питань, що належать до кола питань формулювання політики. До цієї групи належать виключно Голова Національного банку як головний стратегічний спікер та його заступники - члени Правління.
2) Спікери-експерти - це працівники Національного банку, які визначені відповідальними за комунікації із ЗМІ та здійснюють комунікації щодо реалізації політики і діяльності Національного банку, а також з технічних питань.
3) Амбасадори Національного банку - це будь-які працівники Національного банку, які беруть участь у здійсненні просвітницької діяльності Національного банку щодо Мандату, Місії, Візії та Цінностей Національного банку і його функціонування, а також у площині економіки, фінансів та інших сфер, дотичних до діяльності Національного банку.
Отже, позивач є спікером з комунікацій найвищого стратегічного рівня, відповідно до Стратегії комунікацій НБУ.
Пунктом 17 Стратегії комунікації передбачено, що з метою дотримання принципів інтегрованості, збалансованості, послідовності комунікацій та політики «єдиного голосу» всі комунікації спікерів та інших працівників Національного банку із ЗМІ - як публічні (on record), так і з обмеженням на поширення інформації (під ембарго та off record) координуються Департаментом.
Для цього структурні підрозділи Національного банку мають:
- повідомляти Департаменту заздалегідь про очікувані рішення Національного банку для визначення Департаментом відповідних комунікаційних потреб та їх інтеграції у комплексний середньостроковий план комунікацій Національного банку як єдиної інституції;
- спрямовувати всі офіційні та неофіційні запити ЗМІ до Департаменту;
- повідомляти Департаменту заздалегідь про потреби у здійсненні комунікацій з цільовими аудиторіями та дотримуватися вимог Департаменту щодо спікер-, меседж- та івент-менеджменту.
Аналіз положень чинних на момент виникнення спірних правовідносин наказів свідчить, що позивач як перший заступник Голови Національного банку України належить до спікерів найвищого стратегічного рівня, для якої положеннями Стратегії комунікацій і наказом №795-но не передбачене отримання погодження на участь у публічних комунікаціях від Департаменту комунікацій, як спікера найвищого стратегічного рівня, а передбачена лише необхідність інформування про очікувані потреби у здійсненні комунікацій із цільовими аудиторіями.
Також, зазначеними локальними актами не встановлено обов`язку на отримання згоди на здійснення комунікації, як і проведення комунікації виключно за умови отримання згоди від Департаменту комунікацій.
Наявними матеріалами справи підтверджується та відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, що позивач виконала обов`язок щодо інформування Департаменту комунікацій про очікувані потреби у здійсненні комунікації з виданням Kyiv Post шляхом подання 17 вересня 2020 року відповідного листа.
Крім того, характер коментарів позивача як уповноваженої особи, якій надано право на здійснення публічних комунікацій не порушує вимог вказаного наказу НБУ.
Відповідно до положень статей 73, 74, 77 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням наведеного в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що твердження відповідача, покладені в основу спірних рішень щодо порушення позивачем вимог наказу Національного банку України від 17 грудня 2019 року №795-но не підтверджені відповідачем належними доказами. 
В той же час, позивачем надано достатні докази на спростування доводів відповідача та підтвердження відсутності порушення в її діях вимог вищевказаного наказу НБУ.
Додатково колегія суддів враховує, що пунктами 76, 79, 80 та 82 Кодексу етики працівника Національного банку України передбачено, що працівники здійснюють внутрішні та зовнішні комунікації відповідно до вимог розпорядчих актів Національного банку та законодавства України. Під час здійснення комунікацій Працівники повинні дотримуватись принципів прозорості, зрозумілості, послідовності та нейтралітету, а також цінностей Національного банку. Працівники мають усвідомлювати, що представляють Національний банк і несуть відповідальність за свою повсякденну поведінку та взаємодію з цільовими аудиторіями, відповідно до Кодексу та Стратегії комунікації. Відповідно до Стратегії комунікації прямі контакти Працівників із засобами масової інформації носять обмежений характер. У Національному банку визначається перелік осіб, які можуть публічно висвітлювати позицію банку та його рішення. Працівники Національного банку мають право офіційно представляти з питань діяльності, планів і дій Національного банку на публічних/громадських заходах лише після належного погодження із підрозділом, відповідальним за реалізацію комунікаційної політики Національного банку.
Зміст опублікованого у виданні Kyiv Post інтерв`ю, наданого позивачем, свідчить, що дана комунікація позивача з виданням Kyiv Post не відноситься ні до публічних, ні до громадських заходів, адже згідно положень підпункту 4 пункту 24 Стратегії комунікації вбачається, що публічними заходами для ЗМІ є прес-конференції, прес-брифінги, інформаційні дні тощо.
Відтак, на думку колегії суддів, обґрунтованими є твердження позивача, що положення Кодексу етики працівника Національного банку України для комунікації останньої з виданням Kyiv Post не вимагають отримання погодження від Департаменту комунікацій. Відповідно, твердження відповідача щодо порушення позивачем вимог Кодексу етики працівника Національного банку України не підтверджуються жодними доказами та ґрунтуються на припущеннях.
Також,  колегія суддів звертає увагу на посилання Ради Національного банку України стосовно того, що комунікація позивача не відповідала меті та цілям Стратегії комунікації Національного банку України, порушила його принципи та положення, а стаття, опублікована виданням Kyiv Post за участю коментарів позивача, була явно спрямована на знищення позитивного іміджу Національного банку України, засновані виключно на оціночних судженнях та припущеннях. При цьому, доказів нанесення шкоди іміджу Національному банку України, а також форми прояву такої шкоди, як і доказів знищення довіри до державного сектору з боку іноземних установ чи з боку громадян, відповідачем суду не надано.
В той же час, колегія суддів враховує, що опублікована у виданні Kyiv Post стаття не має авторства позивача, а містить лише декілька її коментарів, а також складається з власних висновків журналістів та коментарів.
В частині надання оцінки підстав, які слугували прийняттю спірних рішень, колегія суддів також враховує, що відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 42 розділу VI Правил внутрішнього трудового розпорядку працівник зобов`язаний дотримуватись Кодексу етики працівників Національного банку, дотримуватись трудової дисципліни і вимог цих Правил.
Порушенням трудової дисципліни в Національному банку вважається невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього посадових обов`язків, порушення вимог цих Правил, інших правил, установлених розпорядчими актами Національного банку, та може тягнути за собою накладення дисциплінарного стягнення (п. 69 розділу ХІ Правил).
В той же час, аналізуючи зміст коментарів позивача, опублікованих виданням Kyiv Post, які містяться в матеріалах справи у взаємозв`язку з положеннями Стратегії комунікації Національного банку України, змістом наказу №552-но від 30 липня 2020 року щодо розподілу функціональних обов`язків та наведеними положеннями Правил внутрішнього трудового розпорядку, колегія суддів погоджується з доводами позивача про відсутність порушень позивачем трудової дисципліни, дотримання нею положень статті 139 Кодексу законів про працю України та, як наслідок, відсутність обґрунтованих підстав для висловлення позивачу недовіри шляхом прийняття рішення від 02 жовтня 2020 року №45-рд.
Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що висловлення недовіри ніяким нормативно - правовим актом, а саме Законом України «Про Національний Банк» та Регламентом не передбачена.
Таким чином, Рада Національного Банку вийшла за межі та перевищила свої повноваження визначені Законом України «Про Національний Банк» та Регламенту під час винесення рішення №45-рд від 02 жовтня 2020 року «Про надання оцінки Радою Національного банку України діям ОСОБА_1 , першого заступника Голови Національного банку України».
В частині вимог щодо оскарження рішення Ради Національного банку України від 02 жовтня 2020 року №47-рд, колегія суддів враховує, що згідно статей 147-149 Кодексу законів про працю України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення (догану або звільнення).
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. 
Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника, порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків, вина працівника, наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. 
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
У листі від 02 жовтня 2020 року №В/13-0005/70628 Голова Національного банку України зазначив, що порушення позивачем трудової дисципліни виявилось у неналежному виконанні покладених на неї посадових обов`язків, зокрема, недотримання правил здійснення зовнішніх публічних комунікацій, встановлених розпорядчими актами Національного банку України.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем вказаний лист враховано та взято за основу для прийняття оскаржуваних рішень, однак останні не містять жодної оцінки вказаних в такому листі тверджень, як і не деталізовано в чому саме полягає порушення позивачем правил трудової дисципліни; не досліджено питання наявності в діях позивача вини при такому, на думку відповідача, порушенні.
При цьому, відсутність в діях працівника вини як одного із обов`язкових складових складу дисциплінарного проступку виключає можливість застосування до такого працівника заходів дисциплінарного стягнення.
Вимогами пунктів 1, 2 частини 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.
При вирішенні спору по суті колегія суддів також враховує критерії правомірності прийняття відповідачем як суб`єктом владних повноважень, визначені частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 КАС України.
Так, завдання і повноваження Ради Національного банку України визначені Законом України «Про Національний банк України» від 20 травня 1999 року №679-ХІV (надалі по тексту також Закон №679-ХІV).
Національний банк України є особливим центральним органом державного управління, що випливає зі статті 2 Закону України «Про Національний банк України».
Національний банк України є центральним банком України, основною функцією якого є забезпечення стабільності національної грошової одиниці України - гривні (стаття 99 Конституції України).
Частиною другою статті 22 Закону України «Про Національний банк України» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до структури Національного банку входять центральний апарат, відокремлені підрозділи та юридичні особи, створені Національним банком для забезпечення його діяльності, які здійснюють діяльність виключно в межах завдань та функцій Національного банку України, встановлених законом.
Відповідно до вимог статті 100 Конституції України, Рада Національного банку України розробляє основні засади грошово-кредитної політики та здійснює контроль за її проведенням. Правовий статус Ради Національного банку України визначається законом.
Рада Національного банку України є керівним колегіальним органом Національного банку України, завдання і повноваження якої визначені статтею 100 Конституції України, Законом України «Про Національний банк України» та іншими законодавчими актами.
Основною функцією Національного банку України, згідно статті 6 Закону №679-ХІV і Конституції України, є забезпечення стабільності грошової одиниці України.
Інші функції передбачені статтею 7 Закону №679-ХІV, якою передбачено, що Національний банк відповідно до розроблених Радою Національного банку України Основних засад грошово-кредитної політики визначає та проводить грошово-кредитну політику.
Стаття 8 Закону №679-ХІV визначає завдання Ради Національного банку, до яких віднесено розроблення Основних засад грошово-кредитної політики та здійснення контролю за проведенням грошово-кредитної політики і нагляд за системою внутрішнього контролю Національного банку.
Вичерпний перелік повноважень Ради Національного банку України, як керівного органу, наділеного особливим статусом, передбачений статтею 9 Закону №679-ХІV та розширеному тлумаченню не підлягає.
При цьому, згідно вимог статті 9 Закону №679-ХІV Рада Національного банку:
1) розробляє Основні засади грошово-кредитної політики на підставі пропозицій, наданих Правлінням Національного банку, публікує їх в офіційних виданнях та подає щорічно до 15 вересня до Верховної Ради України для інформування;
2) здійснює контроль за проведенням грошово-кредитної політики;
3) здійснює аналіз впливу грошово-кредитної політики України на стан соціально-економічного розвитку України та розробляє пропозиції щодо внесення відповідних змін до неї;
4) затверджує щорічно до 15 листопада поточного року кошторис адміністративних витрат Національного банку на наступний рік;
6) приймає рішення про спрямування прибутку до розподілу на збільшення статутного капіталу Національного банку;
7) затверджує Регламент Ради Національного банку України, положення про Аудиторський комітет та інші робочі органи Ради Національного банку;
8) приймає рішення про збільшення розміру статутного капіталу Національного банку;
9) визначає порядок, періодичність проведення внутрішнього аудиту у структурних підрозділах Національного банку та затверджує річний план його проведення, затверджує положення про підрозділ внутрішнього аудиту;
10) затверджує до 1 листопада звітного року аудиторську фірму для проведення аудиту річної фінансової звітності Національного банку, визначену за результатами проведення процедури закупівлі згідно із Законом України «Про публічні закупівлі»;
11) розглядає аудиторський звіт та затверджує до 30 квітня наступного за звітним року річну фінансову звітність Національного банку, звіт про виконання кошторису адміністративних витрат Національного банку та розподіл прибутку до розподілу за звітний рік, оприлюднює затверджену Радою Національного банку річну фінансову звітність Національного банку на сторінках офіційного Інтернет-представництва Національного банку;
12) затверджує рішення Правління Національного банку про участь Національного банку у міжнародних фінансових організаціях;
13) оцінює діяльність Правління Національного банку щодо виконання Основних засад грошово-кредитної політики та з інших питань, рішення щодо яких є обов`язковими для Правління Національного банку; вносить Правлінню Національного банку рекомендації стосовно: 
методів та форм прогнозування макропоказників економічного і соціального розвитку України, а також грошово-кредитної політики;
окремих заходів монетарного і регулятивного характеру та їх впливу на економічний і соціальний розвиток України;
політики курсоутворення та валютного регулювання;
розвитку банківської системи та окремих нормативних актів з питань банківської діяльності;
вдосконалення платіжної системи;
інших питань, віднесених законом до компетенції Ради Національного банку;
14) вносить рекомендації Кабінету Міністрів України стосовно впливу політики державних запозичень та податкової політики на стан грошово-кредитної сфери України;
15) затверджує за поданням Правління Національного банку методику визначення заробітної плати Голови Національного банку та його заступників;
16) створює Аудиторський комітет та інші робочі органи Ради Національного банку, визначає їх склад та керівників;
17) призначає на посаду та звільняє з посади керівника підрозділу внутрішнього аудиту;
18) призначає на посади та звільняє з посад першого заступника та заступників Голови Національного банку за поданням Голови Національного банку;
19) здійснює нагляд за діяльністю підрозділу внутрішнього аудиту;
20) затверджує за поданням Правління Національного банку методику визначення винагороди членам Ради Національного банку, крім Голови Національного банку. Розмір щорічної винагороди члена Ради Національного банку України не може бути вищим за чотирикратний максимальний розмір заробітної плати члена Правління Національного банку за один місяць;
21) підтверджує наявність або відсутність ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, для цілей запровадження та (або) подовження строку дії та (або) дострокового припинення дії заходів захисту відповідно до статті 12 Закону України «Про валюту і валютні операції».
Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства, якими врегульовано межі повноважень відповідача у взаємозв`язку з покладеними на нього завданнями, дає підстави для висновку, що пунктом 13 частини 1 статті 9 Закону України «Про Національний банк України» Раду Національного банку наділено повноваженнями щодо: надання оцінки діяльності Правління Національного банку саме як колегіального органу згідно статті 16 Закону №679-ХІV, а не окремих членів Правління. При цьому, обов`язковими для Правління Національного банку є рішення стосовно надання оцінки діяльності Правління щодо виконання Основних засад грошово-кредитної політики та з інших питань; в той же час, щодо усіх інших випадків, врегульованих пунктом 13 частини 1 статті 9 Закону Рада Національного банку вправі вносити Правлінню Національного банку України рекомендації стосовно питань, віднесених законом до компетенції Ради.
Статтею 11   Закону України «Про Національний банк України»   передбачено, що Рада Національного банку діє відповідно до Регламенту Ради Національного банку України.
Регламент Ради Національного банку України (далі - Регламент), затверджений рішенням Ради Національного банку України 24 листопада 2016 року № 2.2. (у редакції рішення Ради Національного банку України від 10 липня 2020 року № 21-рд), установлює порядок організації діяльності цього керівного колегіального органу, який здійснює свої повноваження шляхом проведення засідань членами Ради і прийняття ними рішень, які є розпорядчими документами. Водночас проєкти рішень Ради, які подаються на розгляд, мають відповідати її повноваженням, викладеним у Законі України «Про Національний банк України».
Пунктами 47, 48 Регламенту передбачено, що Голова Національного банку України подає в строк, передбачений цим Регламентом, кандидатури на призначення на посаду та звільнення з посади першого заступника та заступників Голови Національного банку. Рада призначає на посади та звільняє з посад першого заступника, заступників Голови Національного банку та керівника підрозділу внутрішнього аудиту.
Рада НБУ здійснює свої повноваження шляхом проведення засідань і прийняття рішень, які є розпорядчими документами. Рада має свій офіційний бланк. За потреби Рада може використовувати гербову печатку Національного банку. Для забезпечення документування діяльності Ради використовується печатка, штамп (за необхідності) Секретаріату Ради, виготовлені Національним банком. Засідання Ради є правомочними за наявності не менше шести її членів. Рішення приймаються простою більшістю голосів від загальної кількості присутніх на засіданні членів Ради. Кожний член Ради має один голос. Рада Національного банку складається з дев`яти членів: чотири особи призначаються Верховною Радою України; чотири особи - Президентом України; Голова Національного банку входить до Ради за посадою.
Порівняльний аналіз нормативних актів щодо регулювання діяльності НБУ і Ради НБУ дозволяє визначити такі особливості функціонування Ради НБУ. Рада є керівним розпорядчим органом, що самостійно виконує свої функції з розроблення Основних засад грошово-кредитної політики та здійснення контролю за проведенням грошово-кредитної політики.
Рада НБУ здійснює нагляд за системою внутрішнього контролю НБУ і незалежна від нього у прийнятті рішень. Рада не втручається в оперативну діяльність Правління НБУ.
Відповідно до ст. 147 Кодексу законів про працю визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Згідно ст. 147-1 Кодексу законів про працю, визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність згідно із статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищими у порядку підлеглості щодо органів, зазначених у частині першій цієї статті.
Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.
Відповідно до пункту 18 статті 9 Закону України «Про Національний банк України» Рада Національного банку призначає на посади та звільняє з посад першого заступника та заступників Голови Національного банку за поданням Голови Національного банку.
Тому, керуючись положеннями ст. 147-1 Кодексу законів про працю Рада Національного Банку наділена повноваженнями щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності як орган, який здійснює призначення та звільнення.
Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність в діях працівника вини як одного із обов`язкових складових складу дисциплінарного проступку виключає можливість застосування до такого працівника заходів дисциплінарного стягнення.
Оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до висновку щодо необгрунтованості рішення Ради Національного банку України №45-рд від 02 жовтня 2020 року «Про надання оцінки Радою Національного банку України діям ОСОБА_1 , першого заступника Голови Національного банку України» у зв`язку з відсутністю протиправних дій зі сторони ОСОБА_1 , тому приходить до висновку щодо необґрунтованості та передчасності прийняття рішення Радою Національного банку України №47-рд від 02 жовтня 2020 року «Про порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 , першим заступником Голови Національного банку України», оскільки в діях позивачки не виявлено порушень.
Окрім зазначеного, колегія суддів зазначає, що фактичні матеріали справи свідчать, що до оперативної діяльності відноситься діяльність, пов`язана з функціонуванням Національного банку, зокрема, й щодо умов найму, звільнення, надання відпусток, службові обов`язки та права працівників НБУ, системи дисциплінарних стягнень, питань соціального захисту службовців Національного банку, що прямо передбачено вимогами статті 64 Закону №679-ХІV, а також статті 14 Закону №679-ХІV, згідно якої Правління здійснює управління діяльністю Національного банку.
В той же час, повноваження Правління, згідно вимог статті 15 Закону, підлягають розширеному тлумаченню, оскільки Закон не встановлює їх вичерпний перелік.
Зі змісту статті 13 Закону №679-ХІV вбачається, що Рада Національного банку не має права втручатися в оперативну діяльність Правління Національного банку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваних рішень від 02 жовтня 2020 року №45-рд та №47-рд відповідач діяв поза межами повноважень, визначених статтею 9 Закону №679-ХІV, тобто без дотримання критеріїв правомірності рішення, визначених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 КАС  України, що на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для визнання протиправним та скасування таких рішень в судовому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
При вирішенні даного спору по суті колегія суддів враховує, що висновки постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2020 року, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року, залишеним без змін постановою   Київського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року, позов ОСОБА_1 в іншій частині задоволено частково, у справі №760/28408/20, яким рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року   скасовано в частині задоволених позовних вимог і ухвалено в цій частині нове рішення, у задоволенні позову    ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання незаконним та скасування рішення Ради Національного банку України від 02 жовтня 2020 року   № 47-рд «Про порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 ,   першим заступником Голови Національного банку України» відмовлено.
Скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанції Верховни Суд у справі №760/28408/20 зазначив, що суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували та дійшли помилкового висновку про задоволення позовних вимог, пред`явлених до Національного банку України, хоча за встановленими обставинами у цій справі в задоволенні вимог до нього належало відмовити через те, що права позивачки НБУ не порушував, а оскаржуване рішення Ради НБУ   від 02 жовтня 2020 року № 47-рд, за яким ОСОБА_1 - першому заступнику Голови Національного банку України оголошено догану,   через порушення нею трудової дисципліни, ухвалено з перевищенням повноважень, оскільки відповідний орган не наділений правом на здійснення контролю за дотриманням дисципліни членами правління НБУ та накладення на них стягнень.
Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2018 року у справі № 800/404/17, від 26 червня 2018 року у справі № 800/335/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 800/435/17.
Звернуто увагу нате, що в частині вимог щодо скасування такого рішення суд, вирішуючи справу №760/28408/20 виходив з того, що видавати та скасовувати накази (рішення) віднесено до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а до компетенції суду належить їх перевірка на предмет законності чи незаконності та зобов`язання до вчинення певних дій, а тому підстави для задоволення вимог позивача щодо скасування оспорюваного рішення про застосування догани, відсутні.
Колегія суддів звертає увагу нате, що вимогами положень КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Колегія суддів зазначає, що ефективним в межах адміністративного судочинства є захист, який призводить до відновлення порушених прав особи, що звернулась за їх захистом до суду. В адміністративному судочинстві‚ на відміну від цивільного судочинства‚ діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі.
Відтак, враховуючи встановлену в межах розгляду даного спору протиправність прийняття рішення про застосування до позивача дисциплінарного стягнення, колегія суддів приходить до висновку, що відновлення порушених прав та законних інтересів позивача можливе шляхом визнання протиправним та скасування рішення Ради Національного банку України від 02 жовтня 2020 року №47-рд.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, публічно-правовий спір - спір, у якому:
- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Положеннями ст. 12 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Для цілей цього Кодексу відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Тобто, при вирішення питання за правилами якого позовного провадження судом розглядатиметься спір щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, необхідно встановлювати чи належить позивач до осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище відповідно до Закону України «Про запобігання корупції». В іншому випадку такий спір може бути розглянуто судом в порядку спрощеного позовного провадження.
Відкриваючи провадження у справі № 640/32687/20 Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Разом з тим, судом першої інстанції не враховано виключень, які містить п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, а саме щодо справ позивачів, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Колегія суддів наголошує, що вказана посада, належить до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Вказане в сукупності свідчить про те, що спір щодо прийняття на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби особою-позивачем, не може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. У зв`язку з чим судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та невірно визначено провадження, в якому слід розглядати дану справу.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо задоволення позовних вимог проте розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, що в порядку ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до ч.1   ст. 139 КАС України   при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього   Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з відповідачів.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень   та   у спосіб, що визначені   Конституцією   та   законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод   та   інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. 
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що в силу п. 7 ч. 3 ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у справі, зважаючи на те, що під час розгляду справи по суті судом першої інстанції дотримано норм матеріального права та прийнято законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від   02 квітня 2021 року слід скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задольнити.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 139, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Ради Національного банку України - задоволити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від   02 квітня 2021 року - скасувати. 
Винести нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Ради Національного банку України про визнання протиправними та скасування рішень №45-рд та №47-рд від 02 жовтня 2020 року - задоволити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Ради Національного банку України №45-рд від 02 жовтня 2020 року «Про надання оцінки Радою Національного банку України діям ОСОБА_1 , першого заступника Голови Національного банку України».
Визнати протиправним та скасувати рішення Ради Національного банку України №47-рд від 02 жовтня 2020 року «Про порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 , першим заступником Голови Національного банку України».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ради Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9, корп. 2, код ЄДРПОУ 00032106) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 681 (однієї тисячі шістсот вісімдесяти однієї) гривні 60 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.
(Повний текст виготовлено - 17 жовтня 2022 року).

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          
          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак

                                                                                                    М.І. Кобаль