ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 460/24620/22 пров. № А/857/13005/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Мікули О.І., Ніколіна В.В.,
з участю секретаря                                   Михальської М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду  від 25 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби у м.Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправними та скасування постанов,-

суддя в 1-й інстанції – Поліщук О.В.
час ухвалення рішення – 25.08.2022 року,
місце ухвалення рішення – м.Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 25.08.2022 року, 

                                                  в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Відділу Державної виконавчої служби у м.Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправними та скасування постанов.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду  від 25 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 17.04.2019 № 58916089 з примусового виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості з позивача, відповідач повинен був винести постанову про стягнення виконавчого збору, однак це було зроблено лише після закінчення виконавчого провадження, що є протиправним. Зазначає, що стягнення виконавчого збору повинно відбуватися в одному виконавчому провадженні разом з примусовим виконанням рішення суду, а не в окремому провадженні. Зауважує, що підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 569/11862/13-ц виданого 14.01.2014 Рівненським міським судом про стягнення з позивача на користь ПАТ “Укрсоцбанк” заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 1 084 640 грн відсутні, оскільки заборгованість сплачена частково, а відтак судове рішення є фактично невиконаним у повному обсязі.
Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що заочним рішенням Рівненського міського суду від 18.11.2013 справа № 569/11862/13-ц зі ОСОБА_2 (прізвище після реєстрації шлюбу змінено на “ ОСОБА_3 ” ) було стягнуто на користь ПАТ “Укрсоцбанк” заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 1 081 199 грн. та судовий збір в розмірі 3 441 грн, а всього 1 084 640 грн, що не заперечується сторонами.
На виконання рішення суду, 14.01.2014 Рівненським міським судом було видано виконавчий лист, який ПАТ “Укрсоцбанк” було пред`явлено до примусового виконання. Постановою державного виконавця від 23.01.2014 (ВП № 41597788) відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа.
У пункті 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.01.2014 зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк, виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.
Постановою державного виконавця від 13.07.2015 такий виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України “Про виконавче провадження”.
Надалі, постановою державного виконавця від 17.04.2019 було відкрите виконавче провадження № 58916089 з примусового виконання названого вище виконавчого листа.
03.08.2022 постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Коженова С.С. було закінчене виконавче провадження № 58916089 з примусового виконання виконавчого листа № 569/11862/13-ц виданого 14.01.2014 Рівненським міським судом про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ПАТ “Укрсоцбанк” заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 1084640 гривень.
Зі змісту цієї постанови вбачається, що боржник 02.08.2022 повідомив про повне фактичне виконання виконавчого документа, про що надано підтверджуючі документи від стягувача, а саме: заява представника АТ “АЛЬФА БАНК” від 26.08.2021.
Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Коженова С.С. від 03.08.2022 ВП № 58916089 було стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 108 464 грн. 
Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Коженова С.С. від 03.08.2022 було відкрите виконавче провадження № 69553405 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 108 464 грн. на підставі постанови державного виконавця № 58916089 виданої 03.08.2022.
Відповідно до частини другої статті 25 Закону України від 21 квітня 1991 року № 606-XIV “Про виконавче провадження” (далі - Закон № 606-XIV; був чинний на дату відкриття першого виконавчого провадження 23 січня 2014 року) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
За текстом частин першої, третьої статті 27 Закону № 606-XIV, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Наразі, спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII “Про виконавче провадження” (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до пунктів 6, 7 розділу XII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.
Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частина перша статті 5 зазначеного Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
За правилами частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до приписів частин першої, другої та четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
За правилами частини шостої статті 27 Закону № 1404-VIII у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно з частинами 1, 3 статті 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною дев`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір, зокрема, не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.
Відповідно до Закону № 1404-VIII Міністерством юстиції України 02 квітня 2012 року було прийнято наказ № 512/5, яким затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція № 512/5).
Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 визначено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону № 1404-VIII.
Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
З огляду на наведені норми Закону № 1404-VIII та положення Інструкції № 512/5 колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що згідно з частиною четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується у частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, постановою державного виконавця від 23.01.2014 (ВП № 41597788) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 569/11862/13-ц виданого 14.01.2014 Рівненським міським судом про стягнення з позивача на користь ПАТ “Укрсоцбанк” заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 1084640 грн.
У пункті 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.01.2014 зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк, виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.
Постановою державного виконавця від 13.07.2015 виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України “Про виконавче провадження”. Тобто, виконавче провадження № 41597788 завершилось.
Суд першої інстанції вірно погодився з доводами позивача, що у період з дати відкриття виконавчого провадження до дати повернення виконавчого документа стягувачу застосуванню підлягали норми Закону № 606-XIV. Однак постанова про стягнення виконавчого збору з боржника державним виконавцем після невиконання ним рішення в наданий для добровільного виконання строк не виносилась, і відповідно виконавчий збір стягнутий не був, тому ці обставини не мають значення для правильного вирішення спору.
Надалі, постановою державного виконавця від 17.04.2019 було відкрите виконавче провадження № 58916089 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа. Станом на цю дату законодавство, яке регулювало примусове виконання судових рішень змінилось, а тому застосуванню до правовідносин, що виникли між учасниками виконавчого провадження підлягав Закон № 1404-VIII.
Також, постановою державного виконавця від 21.05.2021 було стягнуто з боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 58916089 виконавчий збір у розмірі 108 464 грн, яка була скасована начальником Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), тобто на дату закінчення виконавчого провадження постанова про стягнення виконавчого збору була відсутня.
03.08.2022 постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Коженова С.С. було закінчене виконавче провадження № 58916089 з примусового виконання виконавчого листа № 569/11862/13-ц виданого 14.01.2014 Рівненським міським судом про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ПАТ “Укрсоцбанк” заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 1 084 640 гривень.
Підставою для закінчення виконавчого провадження стало те, що боржник 02.08.2022 повідомив про повне фактичне виконання ним виконавчого документа і надав документи, які підтверджують такий факт від стягувача, а саме: заяву представника АТ “АЛЬФА-БАНК” від 26.08.2021.
Судом досліджено матеріали виконавчого провадження, у яких, крім іншого, міститься:
заява від 02.08.2022, у якій позивач (боржник) зазначає про закінчення виконавчого провадження № 58916089 у зв`язку із повним фактичним виконанням виконавчого листа № 569/11862/13-ц виданого 14.01.2014 Рівненським міським судом;
заява від 26.08.2022, у якій стягувач зазначає про відсутність заборгованості щодо боржника (позивача) у виконавчому провадженні № 58916089, яка підписана представником стягувача АТ “АЛЬФА-БАНК” з долученням до неї довіреності № 016001/21 від 09.08.2021 (дійсна до 09.08.2022).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що слід критично оцінювати доводи позивача про те, що заборгованість на виконання рішення суду не сплачена у повному обсязі і наразі між боржником і стягувачем вирішується питання про списання боргу банком, оскільки державний виконавець не вправі втручатися у договірні відносини банку з клієнтом, натомість, обставини, підтверджені наведеними заявами, є достатніми підставами для закінчення виконавчого провадження у порядку пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII.
Разом з тим, відповідно до частини 4 статті 19 Закону № 1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, що і було здійснено позивачем. 
Відповідно до положень Закону № 1404-VIII алгоритм дій державного виконавця зі стягнення виконавчого збору у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом наступний. 
У разі, якщо виконавчий збір не стягнуто повністю або частково, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому цим Законом та Інструкцією № 512/5. Після цього державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження і здійснити виконавчі дії задля стягнення виконавчого збору до бюджету. 
Судом досліджено, що після винесення відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження № 58916089 ним у цю ж дату винесені постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 108 464 грн та про відкриття окремого виконавчого провадження за яким проводилось стягнення заборгованості виконавчого провадження № 69553405 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 108 464 гривень. Тобто, відповідачем виконаний обов`язок передбачений, як Законом № 1404-VIII, так і Інструкцією № 512/5. 
Стаття 27 Закону № 1404 не містить застережень стосовно можливості не стягувати виконавчий збір у спірних правовідносинах. Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при здійсненні виконавчих дій.
Водночас умови й підстави, коли виконавчий збір не стягується, чітко визначені приписами статті 27 Закону № 1404-VIII, зокрема, відповідно до частини дев`ятої наведеної статті виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. 
Судом першої інстанції вірно з`ясовано, що рішення Рівненського міського суду від 18.11.2013 у справі № 569/11862/13-ц до відкриття виконавчого провадження № 58916089 позивачем добровільно виконано не було, а тому у відповідача були наявні правові підстави для стягнення виконавчого збору з боржника.
Колегія суддів зазначає, що за своєю правовою природою виконавчий збір є фіксованою платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються державним виконавцем. Цей збір стягується з боржника і не винесення виконавцем постанови про стягнення збору разом з постановою про відкриття провадження не усуває обов`язку щодо його сплати боржником до Державного бюджету України. 
З огляду на встановлені обставини, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства та доказів, наявних в матеріалах справи, перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваних постанов, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вони відповідають приписам Закону № 1404-VIII та наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям, відтак позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. 
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308,316,317,320,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                      п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року у справі № 460/24620/22 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 12 жовтня 2022 року.