ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8183/22 Справа № 186/711/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кривошея С. С. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на 1/2 частину квартири за набувальною давністю, –

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на 1/2 частину квартири за набувальною давністю.
В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 23.11.1993 року він та ОСОБА_2 (на момент приватизації колишня дружина, шлюб розірвано 05.06.1979 року) отримали у спільну власність по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане 28.08.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Першотравенської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області.
Після смерті ОСОБА_2 він продовжив проживати у вказаній квартирі, одноособово, безперервно та відкрито користуватися зазначеним житлом, з 1995 року він несе витрати на утримання квартири.
По теперішній час ніхто з правонаступників не прийняв спадщину на 1/2 частину квартири, яка належала ОСОБА_2 , до даного часу жодного разу ніхто не навідувався до квартири та не турбувався про її цілісність. Весь цей час він здійснював поточні ремонти у квартирі, сплачував комунальні послуги та утримував її у цілому, в тому числі з врахуванням частки померлої, тобто відкрито, безперервно та добросовісно володів та користувався даним майном з 1995 року.
Вважав, що оскільки він добросовісно заволодів 1/2 частиною квартири, яка належала померлій ОСОБА_2 і продовжував відкрито, безперервно володіти квартирою в цілому з 1995 року, що підтверджується в тому числі Актом ПП «Комунальщик-4», то у нього достатньо підстав для визнання права власності на 1/2 частину квартири за набувальною давністю.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26.10.2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, та відсутні правові підстави для задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклав вимогу про скасування рішення суду та задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводились до того, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин статтю 344 ЦК України і не врахував, що позивач з 1995 року відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної часткової власності по 1/2 частині належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 , яке видане 23.11.1993 року Першотравенським УЖПГ об`єднання державних підприємств по видобутку вугілля «Павлоградвугілля».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане 28.08.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Першотравенської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області, актовий запис № 233.

Після її сперті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту № 570, який виданий 01 серпня 2022 року ПП «Комунальщик-4», ОСОБА_1 , 1942 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з 1993 року і по теперішній час.

20 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно за законом, було відмовлено, з тих підстав, що Кодексом про шлюб та сім`ю, який втратив чинність 01 січня 2004 року, не було передбачено встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період до 01 січня 2004 року. Рішення позивачем не оскаржувалось та набрало законної сили 11 лютого 2022 року.

Як вбачається з вищезазначеного рішення суду, при розгляді справи судом було встановлено, що 05 червня 1979 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

26 червня 1979 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_3 , але 27 травня 1980 року зазначений шлюб був розірваний.

27 квітня 2020 року ОСОБА_1 звертався до приватного нотаріуса Першотравенського міського нотаріального округу Дидюка В.В. з заявою про прийняття спадщини щодо майна померлої ОСОБА_2 та 02 червня 2021 року постановою приватного нотаріуса Першотравенського міського нотаріального округу Дидюка В.В., ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що неможливо перевірити наявність підстав для закликання ОСОБА_1 до спадкоємства за законом. Інші спадкоємці відсутні.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном – протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Згідно з частиною першою статті 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.

З матеріалів справи встановлено, що до теперішнього часу право власності на 1/2 частину квартири зареєстроване за ОСОБА_2 , а тому належна їй частка квартири є безхазяйною, що випливає з наступного.

Пунктом 11 частиною першою статті 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Отже, з моменту смерті ОСОБА_2 припинилась її правоздатність, тобто здатність мати права, зокрема і ті, що ґрунтуються на праві власності, а відтак припинилось й право власності ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної часткової власності по 1/2 частині належала квартира АДРЕСА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, після смерті якої позивач весь час проживав в спірному житлі.

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

В судовому порядку ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та визнання права власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 .

З матеріалів спадкової справи № 25/2021 заведеної 17 лютого 2021 року до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що 27 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Першотравенського міського нотаріального округу Дидюка В.В. з заявою про прийняття спадщини щодо майна померлої ОСОБА_2 . За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 червня 2021 року, якою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що неможливо перевірити наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом. Інші спадкоємці відсутні.

Таким чином, держава не набула у встановленому порядку право власності на 1/2 частину квартири, а тому відповідна частка у квартирі є безхазяйною, а позивач в свою чергу добросовісно володів і користувався нею.

Крім того, Першотравенська міська рада, будучи учасником даної справи, не повідомляла жодної інформації і не надала жодних доказів вчинення дій, передбачених ч.2 статті 335 ЦК України, а саме, частка ОСОБА_2 не була взята на облік як безхазяйна, відповідне оголошення у друкованих засобах масової інформації не публікувалось.

Тобто, 1/2 частина квартири, яка за життя належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 23 листопада 1993 року, виданого Першотравенським управлінням житлово-комунального господарства, не перейшла у власність територіальної громади і правові підстави для такого переходу наразі відсутні.

З урахування викладеного, вказане свідчить про виключно добросовісний характер володіння ОСОБА_1 частиною квартири.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року – скасувати та ухвалити нове.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири  АДРЕСА_1 , яка за життя належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 23 листопада 1993 року, виданого Першотравенським управлінням житлово-комунального господарства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2022 року.

Судді: