ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 р. 	Справа № 520/27343/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Курило Л.В. ,  Рєзнікової С.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2022, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 13.01.22  по справі № 520/27343/21
за позовом                      ОСОБА_1  
до                     Комунального підприємства "Благоустрій міста Ізюма"                             
про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Комунального підприємства "Благоустрій міста Ізюма", в якому просив суд:
- визнати протиправною відмову Комунального підприємства "Благоустрій міста Ізюма" (ідентифікаційний код юридичної особи: 34978610; місцезнаходження юридичної особи: Україна, 64303, Харківська обл., місто Ізюм, вулиця Червоногірська, будинок 74) щодо надання інформації на запит ОСОБА_1 від 03.11.2021 року №14 викладену у листі Комунального підприємства "Благоустрій міста Ізюма" від 12.11.2021 року №1095;
- зобов`язати Комунальне підприємство "Благоустрій міста Ізюма" (ідентифікаційний код юридичної особи: 34978610; місцезнаходження юридичної особи: Україна, 64303, Харківська обл., місто Ізюм, вулиця Червоногірська, будинок 74) надати інформацію на запит про надання публічної інформації ОСОБА_1 від 03.11.2021 року №14.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства Благоустрій міста Ізюма про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху, в зв`язку із невідповідністю останньої вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Благоустрій міста Ізюма" про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 13 січня 2022 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції під час прийняття ухвали не враховано того, що докази неможливості сплати судового збору за подання адміністративного позову надано позивачем при поданні позовної заяви, яка, у свою чергу, містить обґрунтування змісту позовних вимог і викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Зазначає про надмірний формалізм суду першої інстанції під час вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 294 Кодексу адміністративного судочинства України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що до Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Комунального підприємства "Благоустрій міста Ізюма" про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства Благоустрій міста Ізюма про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Надано позивачеві термін 10 днів з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду документу, підтверджуючого сплату судового збору у повному обсязі у сумі 908,00 грн. на реквізити: отримувач ГУК Харків обл/мХар Основян/22030101, код 37874947, Банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.), МФО 899998, номер рахунку UA678999980313141206084020661, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу *;101;_______ судовий збір Харківський окружний адміністративний суд.
Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем недоліки не усунено, проте подано клопотання про відстрочення сплати судового збору.
Однак, вказане клопотання не задоволено судом першої інстанції, так як позивач стверджує про важкий матеріальний стан та одночасно користується платною правовою допомогою. Тобто позивач не виконав вимоги ухвали суду від 23 грудня 2021 року.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції з таких підстав.
За приписами ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Частиною першою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".
Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру встановлена ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб: з 1 січня 2021 року 2270,00 грн.
Відповідно до статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, ураховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових в
Аналогічні положення закріплені у статті 8 Закону України "Про судовий збір" згідно з якою, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Таким чином, законодавством чітко регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати, а єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.
Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, ухвала про залишення позовної заяви без руху має містити не лише виявлені недоліки, але й спосіб їх усунення. Невиконання належним чином вмотивованої ухвали у спосіб, визначений судом, тягне за собою наслідок у вигляді повернення такої заяви.
При цьому, Кодекс адміністративного судочинства України покладає на суд обов`язок розглянути заявлені сторонами клопотання та з врахуванням кожного окремого випадку навести мотиви щодо їх задоволення чи відмови у їх задоволенні відповідно до норм чинного законодавства.
Зі змісту ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції посилався на те, що подане позивачем клопотання про звільнення від сплати судового збору є необгрунтованим та позивачем не надано суду доказів в його обгрунтування. 
Між тим, колегія суддів зазначає, що ухвала суду не містить правової оцінки тим обставинам (аргументам), які зазначені позивачем в клопотанні про звільнення від сплати судового збору, а саме, у зв`язку з незадовільним майновим станом.
Колегія с уддів зазначає, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.
Вказані висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №420/1582/19 та від 17 вересня 2020 року у справі № 460/3138/19, які враховуються судом апеляційної інстанції в силу приписів ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, та підстави для відступлення від них відсутні.
Так, в позовній заяві позивачем заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, у зв`язку з незадовольним майновим станом. На підтвердження клопотання додано копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 23.11.2021 №680/10/20-40-54, з яких у ОСОБА_1 за період з 1 кварталу по 4 квартал 2020 року, за період з 1 кварталу 2019 року по 2 кватал 2021 року інформація про доходи відсутня. 
Довідкою МСЕК серії 12АБ №743109 від 11.11.2020 дружина позивача ОСОБА_2 є інвалідом II групи з 11 листопада 2020 року.
Таким чином, суд фактично не дослідив обставини, зазначені позивачем, і формально пославшись на те, що наведені скаржником у клопотанні обставини не свідчать про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору, не вказав, які саме обставини і докази на підтвердження рівня майнового стану має надати позивач, ураховуючи, що оцінка таким доказам надається саме судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Вище вказані висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 591/1484/17, від 31 липня 2019 року у справі № 821/1896/15-а, від 30 вересня 2021 року у справі №640/32497/20.
Колегія суддів наголошує, що статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).
Право на ефективний засіб юридичного захисту гарантовано ст. 13 Конвенції, в якій зазначається: кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Відповідно до правової позиції, викладеної в рішеннях Європейського суду з прав людини від 13.01.2000 по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28.10.1998 по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії", надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми може призвести до позбавлення заявників права доступу до суду і завадити розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без руху, а в подальшому оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , порушено право позивача на звернення до суду за захистом його прав, свобод та інтересів, передбачених ст. 4 КАС України, а також ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.
Повернення позовної заяви з формальних підстав унеможливлює доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Оскільки судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали надмірно формально розтлумачено норму процесуального закону, з урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Згідно із частиною 3 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія судів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, а відтак, відповідно до ч. 3 ст. 312, ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, - оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 по справі № 520/27343/21 - скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Благоустрій міста Ізюма" про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	Л.В. Курило    С.С. Рєзнікова