ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/464/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/2159/19 Категорія: на ухвалу 	Орендарчук М.П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       20 вересня 2022 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

Головуючого          Нерушак Л.В. (суддя - доповідач)         
Суддів                   Василенко Л.І., Карпенко О.В.
За участю секретаря Любченко Т.М.

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач - приватне підприємство «Центр-Монтаж-Енерго»;
особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про визнання незаконними та скасування наказів про зміну в організації виробництва та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, про зміну формулювання наказу, стягнення частини заробітної плати та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

       У провадженні Христинівського районного суду Черкаської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про визнання незаконними та скасування наказів про зміну в організації виробництва та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, про зміну формулювання наказу, стягнення частини заробітної плати та стягнення моральної шкоди.
 
        ОСОБА_1 під час розгляду справи районним судом за її позовними вимогами подала до Христинівського районного суду Черкаської області 07.12. 2021 року заяву про забезпечення позову та просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, рахунки належні ПП «Центр-Монтаж-Енерго» в межах суми 270193 грн., а також шляхом заборони будь-яким особам, у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо рухомого та нерухомого майна, належного ПП «Центр-Монтаж-Енерго».
 
       Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 обґрунтована тим, що стороною у справі - представником відповідача - адвокатом Моспаном В.В. систематично вчиняються дії з метою затягування розгляду справи із метою приховування майна або коштів, що в подальшому вона вважає утруднить виконання рішення суду.
 
       Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу районного суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову безпосередньо до Черкаського апеляційного суду
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню. Висновки суду першої інстанції під час розгляду цивільної справи № 705/2159/19 не відповідають обставинам справи та свідчать про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
        Скаржник в апеляційній скарзі посилається, що постановою Черкаського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року скасовано ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2019 року та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовлено.
       Скаржник вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що під час здійснення виконавчих дій, в рамках виконавчого провадження № 60947370 державним виконавцем відділу ДВС у м. Умані, Уманського району Черкаської області, ЦМУ МЮ м. Київ) Бундєлєвою О. встановлено відсутність за відповідачем будь-якого рухомого чи не рухомого майна.
       Апеляційна скарга обґрунтовується тим, що в матеріалах справи наявні факти, що вказують на імовірність вчинення недобросовісної поведінки відповідача у випадку задоволення позовних вимог позивача щодо сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 10.12.2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову від 07.12.2021 року.
       Накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, рахунки належні ПП «Центр-Монтаж-Енерго» в межах суми 270 193 грн. До набрання чинності рішення суду у цивільній справі № 705/2159/19 за позовом ОСОБА_1 до ПП «Центр-Монтаж-Ененрго» про визнання незаконними та скасування наказів про зміну в організації виробництва та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, про зміну формулювання наказу, стягнення частини заробітної плати та стягнення моральної шкоди, про зміну формулювання наказу, стягнення чистини заробітної плати та стягнення моральної шкоди - заборонити будь-яким особам, у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо рухомого та нерухомого майна, належного ПП «Центр-Монтаж-Енерго».
       21 лютого 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ПП «Центр-Монтаж-Енерго» - адвоката В.В. Моспана надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
У відзиві зазначається, що ст. 151 ЦПК України визначені вимоги до форми та змісту заяви про забезпечення позову.
       Зокрема, за змістом ч. 6 ст. 151 ЦПК України до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору, у встановленому порядком розмірі.
       У відзиві представник відповідача - адвокат В.В. Моспан звертає увагу на те, що позивач не вперше по вказаній справі звертається до суду із заявами про забезпечення позову.
Так, відповідно до Постанови Верховного Суду від 02.02.2022 року, справа № 705/2159/19, провадження № 61-17168св21, відповідачу ПП «Центр-Монтаж-Енерго» задоволено касаційну скаргу та скасовано Постанову Черкаського апеляційного суду від 28.09.2021 року, залишено в силі ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.08.2021 року, якою позивачу ОСОБА_1 повернуто заяву про забезпечення цивільного позову.
       У відзиві представник ПП «Центр-Монтаж-Енерго» - адвокат Моспан В.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
       Сторони повідомлені належним чином про дату, час, місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується даними судових повісток про вручення, які повернулись на адресу суду.
Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки судом не допущено порушень процесуального права при вирішення питання заяви про забезпечення позову.
       Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову та накладення арешту на рухоме та нерухоме майно. рахунки належні ПП «Центр-Монтаж-Енерго» в межах суми 270193 грн., а також шляхом заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо рухомого та нерухомого майна, належного ПП «Центр-Монтаж-Енерго», суд першої інстанції виходив із того, що в підтвердження вимог про забезпечення позову заявником не надано доказів, а оскільки відсутні належні та допустимі докази реальної загрози невиконання чи утруднення виконання майбутнього рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, то відсутні підстави для задоволення вимог заяви про забезпечення позову.
       В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції також вказав, що з врахуванням положень ст.ст. 149, 150 ЦПК України, відповідних роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, то суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову. 
       Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову вказав, також, що вимога позивача щодо заборони будь-яким особам, у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо рухомого та нерухомого майна, належного ПП «Центр-Монтаж-Енерго» є не співмірною позовним вимогам та не забезпечує збалансованості інтересів сторін, а тому є такою, що порушує інтереси та права відповідача у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення питання, та постановлено у справі законну ухвалу, підстав для скасування якої, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду. 
                Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1  звернулася в суд із заявою про вжиття заходів забезпечення позову.
       Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 поданий в суд позов до Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про визнання незаконними та скасування наказів про зміну в організації виробництва та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, про зміну формулювання наказу, стягнення частини заробітної плати та стягнення моральної шкоди.
Згідно з частиною першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
       Забезпечення позову допускається як до пред?явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб?єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов?язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
       У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору. 
       Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. 
       Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з?ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
       Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).
       Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19 виходив із, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвалам про забезпечення позову.
       Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
       Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
       Згідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи вірно встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази реальної загрози невиконання чи утруднення виконання майбутнього рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, який вірно вказав, що вимога позивача щодо заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо рухомого та нерухомого майна, належного ПП «Центр-Монтаж-Енерго» є не співмірною позовним вимогам та не забезпечує збалансованості інтересів сторін, а тому є такою, що порушує інтереси та права відповідача у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
       Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України.
       При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
       Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
       Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
       Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
       Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.
       Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що заявником ОСОБА_1 не надано належних, допустимих та достовірних доказів того, що ПП «Центр-Монтаж-Енерго» намагається приховати, знищити, знецінити, відчужити належне йому майно, а твердження заявника стосовно ухилення від відповідальності відповідача, зводяться до незгоди, невизнання відповідачем позовних вимог позивача.
       Отже, доводи заявника щодо можливого настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вирішення вимог клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено в майбутньому.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким встановлені обставини справи, не допущено порушення вимог процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
       За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції постановив законну ухвалу про відмову задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, рахунки належні ПП «Центр-Монтаж-Енерго» в межах суми 270193 грн., а також шляхом заборони будь-яким особам, у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо рухомого та нерухомого майна, належного ПП «Центр-Монтаж-Енерго».
 
       З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали допущено порушення норм процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції згідно доводів апеляційної скарги скаржника.
       Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов?язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
       Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлена у справі ухвала є законною та обґрунтованою, і підстав для її зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб?єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2021 року про відмову у задоволення заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про визнання незаконними та скасування наказів про зміну в організації виробництва та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, про зміну формулювання наказу, стягнення частини заробітної плати та стягнення моральної шкоди - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає
       Повний текст постанови складений 20 вересня 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

      Судді                                                                         Л.І.Василенко

О.В. Карпенко