ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

26 вересня 2022 року                                                                                    Справа № 903/871/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Маціщук А.В. ,  суддя Розізнана І.В. 

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Гроно"

на рішення Господарського суду Волинської області від 31.03.2022
(ухвалене о 12:36 год. у м. Луцьку, повний текст складено 08.04.2022)

у справі № 903/871/21 (суддя Слободян О.Г.)

за позовом Приватного підприємства "Гроно"

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:
1) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру;
2)Державне підприємство "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою"

про визнання незаконним та скасування рішення

за участю представників:
від позивача - Лупина О.М.
від відповідача - не з`явився;
від Державної служба України з питань геодезії, картографії та кадастру - не з`явився; 
від ДП "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" - не з`явився. 

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Гроно" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (у формі наказу №444 від 28.08.2021) про відмову у продовженні договору оренди.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що отримавши від ДП "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (балансоутримувача) лист від 26.08.2021 №202/1-11 про відмову у продовженні договору оренди, відповідач повинен був повідомити балансоутримувача та Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (орган, упов    новажений управляти відповідним державним майном) про те, що ними порушено п.10.5 Договору оренди № 532 від 15.03.2010 та ч.3 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (№2269-ХІІ) щодо суб`єктності та строків повідомлення позивача (орендаря) про намір використання орендованого майна для власних потреб та, не виявивши інших підстав для відмови, прийняти рішення про оголошення аукціону.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 31.03.2022 у справі № 903/871/21 було відмовлено у задоволенні позову Приватного підприємства "Гроно" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру; Державного підприємства "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" про визнання незаконним та скасування рішення. Повернуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області  Приватному підприємству "Гроно" 2 481грн зайво сплаченого судового збору, сплаченого згідно квитанції №0.0.2407942289.1 від 08.01.2022.
При ухвалені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того спірний наказ відповідає вимогам Закону, оскільки процедура продовження Договору оренди, регулюється Законом України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 та Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483, а не пунктами 10.4, 10.5 Договору оренди від 15.03.2010, чи Законом України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-ХІІ від 10.04.1992, який втратив чинність 01.02.2020.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство "Гроно" звернулося з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Волинської області від 31.03.2022 у справі № 903/871/21, в частині відмови в задоволенні позову, скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач вказує таке.
Суд не звертав увагу на невідповідність норм Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ від 03.10.2019 нормам ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України. Розпоряджатися майном, у тому числі повідомляти орендаря про намір використовувати орендоване майно для власних потреб, має право лише власник, а не інша особа (зокрема балансоутримувач).
ДП "Волинській науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" не надало обґрунтування необхідності використання орендованого майна для власних потреб "для ефективної господарської діяльності", як це передбачено абз. 8 п. 114 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого 5 постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483.
При цьому позивачем надано належні та допустимі докази, які заперечують необхідність використання орендованого майна для власних потреб балансоутримувачем, зокрема й з огляду на те, що відповідно до даних Фінансової звітності малого підприємств_в ДП "Волинській науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" середня кількість працівників підприємства станом на 01.04.2021 становить 2 особи.
Суд першої інстанції не врахував, що в позивача на підставі договору оренди № 532 від 15.03.2010 виникло право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді, як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об`єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.
За наведеного, позивач вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що:
- оскільки строк Договору оренди сплив 14.11.2021, то процедура продовження Договору оренди регулюється положеннями Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ від 03.10.2019, Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483;
- твердження позивача про те, що балансоутримувач не вправі заявляти орендарю відмову в продовженні договору оренди є помилковим;
- балансоутримувач орендованого державного майна (ДП "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", у відповідності до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" звернувся до орендаря та орендодавця з листом, в якому повідомив, про відмову у продовженні Договору оренди, оскільки майно, що є предметом даного договору необхідне йому для власних потреб;
- на підставі цього, у відповідності до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ від 03.10.2019 та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483, відповідачем було прийнято рішення по відмову в продовженні Договору оренди.
Тому відповідач вважає, що наказ регіонального відділення від 28.08.2021 № 444 "Про відмову у продовженні договору оренди" є таким, що у повній мірі відповідає вимогам законодавства
За наведеного, відповідач просить залишити апеляційну скаргу ПП "Гроно" без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 31.03.2022 у справі №903/871/21 - без змін.

ДП "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" подало суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого, скаргу вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, з підстав встановлених судом першої інстанції.
Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства "Гроно", а рішення Господарського суду Волинської області від 31.03.2022 у справі №903/871/21 - залишити без змін.

Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру не скористалася правом подати відзив на апеляційну скаргу позивача, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 26.09.2022 представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважає, що Господарського суду Волинської області від 31.03.2022 у справі № 903/871/21 слід скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В судове засідання 26.09.2022 представники відповідача та третіх осіб не з`явилися.
При цьому, від представника ДП "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" надійшла заява про розгляд справи без його участі. Вказує, що апеляційну скаргу не визнає, просить відмовити в її задоволенні.
Враховуючи приписи ст. ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, той факт, що відповідач та треті особи була належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить електронне листування (а. с. 204), а також те, що явка представників сторін та третіх осіб в судове засідання обов`язковою не визнавалася, клопотання представника ДП "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників відповідача та третіх осіб.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, а оскаржене рішення залишити без змін, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як стверджується матеріалами справи, що 15.03.2010 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Волинській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (орендодавець) та Приватним підприємством "Гроно" (орендар) було укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 532 (далі – Договір; а. с. 15-18).
Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: частину нежитлового приміщення (реєстровий номер 00692630.1.ХЕЦАХП 148) загальною площею 97,6 кв.м., що знаходяться за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 63 та обліковується на балансі ДП "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на дату оцінки станом на 30.11.2009,  виконаним суб`єктом оціночної  діяльності Волинською міжрегіональною біржою  і становить за належною оцінкою 232 377 грн без врахування ПДВ.
Згідно п. п. 1.2, 1.3 Договору майно передається в оренду з метою використання об`єкта оренди: 23,8 кв.м під торговельний об`єкт із продажу непродовольчих товарів: 15,7 кв.м. – під розміщення документів, 58,1 кв.м. – для розміщення майстерні з ремонту оргтехніки. Стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання-передавання орендованого майна.
Пунктом 10.1 Договору сторони визначили, що договір укладено строком на два роки 11 місяців, що діє з 15.03.2010 до 14.02.2013 включно.
Згідно п. 10.4. Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення строку його дії,  договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені даним договором. 
Відповідно до п. 10.5 Договору сторони після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладання договору  оренди на новий термін, крім випадків, якщо  орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.
15.03.2010 на виконання умов Договору за актом приймання-передавання  орендованого майна балансоутримувач - ДП "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" передав орендарю - ПП "Гроно" в строкове платне користування державне нерухоме майно: частину нежитлового приміщення загальною площею 97,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 63; погоджено орендодавцем Регіональним відділенням ФДМУ по Волинській області (а. с. 18 на звороті). 
В подальшому, 14.02.2013 між сторонами укладено Додатковий договір №1 до Договору оренди від 15.03.2010 № 532 (а. с. 19), яким, зокрема,  пункти 10.4, 10.5 Договору оренди викладено в такій редакції: 10.4. - після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував  свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору. 
Договір оренди продовжується за наявності письмової заяви орендаря за один місяць до закінчення терміну дії договору оренди.
У разі, якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об`єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, орендар, за три місяці до закінчення терміну дії договору, зобов`язаний подати орендодавцю заяву щодо пролонгації договору з документами, необхідними для визначення суб`єкта  оціночної діяльності на конкурсних засадах.
10.5. -  у разі відсутності заяви однієї  із сторін про припинення або зміну умов цього договору протягом одного місяця після закінчення терміну його дії. Договір уважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах, які були передбачені даним договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору. 
Також, 14.01.2016 між сторонами  укладено Додатковий договір №2 до Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 15.03.2010 № 532 (а. с. 20-21), згідно якого внесено ряд змін в умови договору.
Пункт 1.1. Договору викладено в такій редакції: "Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: частину Контори площею 107,3 кв. м, (реєстровий номер 00692630.1.ХЕЦАХП 148) (далі - Майно), що знаходиться за адресою: 43021, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 63 та обліковується на балансі ДП "Волинській науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.11.2015 року, виконаним суб`єктом оціночної діяльності ПП "ТСА ЗАХІД" і становить за незалежною оцінкою - 423245,00 грн. (без урахування ПДВ)".
Пункт 10.1 договору оренди викладено в такій редакції: "Цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє до 14.12.2018 включно";
В пункті 10.4 договору оренди слова: "за один місяць" замінити на слова "за два місяці". 
Пункт 10.5 договору після слів "невід`ємною частиною договору" був доповнений словами "при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди". 
Згідно акту приймання-передавання орендованого майна від 14.01.2016 балансоутримувач - ДП "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою"  передав  орендарю ПП "Гроно" в строкове платне користування державне нерухоме майно: частину Контори,  площею 107,3 кв.м., що знаходиться за адресою: 43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 63, який  погоджено орендодавцем Регіональним відділенням ФДМУ по Волинській області (а. с. 21 на звороті). 
Пізніше, 11.08.2017 між сторонами укладено Додатковий договір №3 до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 15.03.2010 № 532, яким було змінено цільове використання частини орендованих площ розміром 11,2 кв.м. (а. с. 22).  
          Рішенням Господарського суду Волинської області від 15.04.2019 у справі 903/84/19 визнано договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №532 від 15.03.2010, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Волинській області та Приватним підприємством "Гроно" пролонгованим на строк 2 роки 11 місяців до 14.11.2021 включно та пункт 10.1 розділу 10 "Строк чинності, умови зміни та припи нення договору" договору оренди №532 від 15.03.2010 викладено в такій редакції: "Цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє до 14.11.2021 включно" (а. с. 23-27).
Договором № 4 від 30.05.2019 про внесення змін до Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 15.03.2010 №532 (а. с. 28) сторони погодили ряд змін, зокрема пункт 1.1. Договору викладено в такій редакції: "Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: частину Контори площею 107,3 кв.м, (реєстровий номер 00692630.1.ХЕЦАХП 148) (далі - Майно), що знаходиться за адресою: 43021, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 63 та обліковується на балансі ДП "Волинській науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.11.2018 року, виконаним суб`єктом оціночної діяльності ПП "ТСА ЗАХІД" і становить за незалежною оцінкою - 520 000 грн. без урахування ПДВ".
Пункт 10.1 Договору оренди викладено в новій редакції: "Цей Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє до 14.11.2021 включно".
Разом з тим, Договором № 5 від 27.06.2019 про внесення змін до Договору оренди індивіду    ально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 15.03.2010 № 532 (а. с. 29), сторони виклали преамбулу Договору оренди в такій редакції: "Ми, що нижче підписалися, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, ідентифікаційний код 42899921, місцезнаходження якого: 79007, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 3 (далі - Орендодавець), в особі в.о. заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Волинській області Сініциної Лілії Михайлівни, яка діє на підставі Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, затвердженого наказом ФДМУ від 14.03.2019 №256, наказу Фонду державного майна України від 15.05.2019 № 147-р, наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях від 14.06.2019 № 00183, з одного боку, та ПП "Гроно" (далі - Орендар), в особі директора ПП "Гроно" Лупини Олександра Миколайовича, який діє на підставі Статуту ПП "Гроно" (нова редакція), зареєстрованого Луцькою районною державною адміністрацією Волинської області 31.10.2011 № 11871050011000172 та наказу ПП "Гроно" від 02.04.2005 "Про виконання обов`язків директора", з іншої сторони, уклали цей Договір про внесення змін про наступне".
Інформаційним листом № 11-04-854 від 08.07.2021 "Щодо продовження терміну договору оренди" Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях повідомило Орендаря, що порядок продовження договорів оренди державного нерухомого майна визначено Законом України від 03.10.2019 № 157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон) та Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 (далі - Порядок). Згідно статті 18 Закону та пункту 134 Порядку Договір оренди підлягає продовженню за результатами проведення аукціону. Частиною третьою статті 18 Закону визначено, що договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Зазначило, що Орендарю необхідно до 14.08.2021 подати такі доку    менти: заяву про продовження вказаного договору; копію виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; довідку балансоутримувача, в якій зазначається інформація, передбачена частиною шостою статті 18 Закону та пунктом 139 Порядку (по можливості) (а. с. 30).
13.08.2021 орендар розмістив на майданчику ЕТС повідомлення такого змісту: "Просимо продовжити дію договору оренди від 15.03.2010 № 532 на право оренди частини Контори площею 107,3 кв. м, що знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вул. Винниченка, 63 та обліковується на балансі ДП "Волинський науково-дослідний та проектний інститут земле    устрою" на строк п`ять років. А в разі відсутності такої змоги - на строк два роки 11 місяців".
Листом №202/1-11 від 26.08.2021 балансоутримувач звернувся до орендаря та повідомив, що наказом ДП "Волинській науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" від 26.08.2021 прийнято рішення про відмову у продовженні Договору оренди. Обґрунтуванням такого рішення є реорганізація Державного підприємства "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" відповідно до наказу №23 від 31.01.2020 Держгеокадастру України. Зазначено, що в подальшому орендоване приміщення потрібне для балансоутримувача для ефективної господарської діяльності (а. с. 31).
Пунктом 1 наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях № 444 від 28.08.2021 "Про відмову у продовженні Договору оренди" було відмовлено у продовженні Договору оренди індивіду ально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 15.03.2010 № 532 – частини Контори площею 107,3 кв. м., що знаходиться за адресою: 43021, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 63 та обліковується на балансі Державного підприємства "Волинській науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (а. с. 32).
Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (орендодавець) листом №11-04-1068 від 31.08.2021 повідомило Орендаря про відмову у продовженні Договору оренди на підставі прийнятого рішення, оформленого наказом № 444 від 28.08.2021. В обґрунтування такого рішення орендодавець послався на лист балансоутримувача ДП "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" від 26.08.2021 №203/1- 11, яким балансоутримувач повідомив Орендаря про відмову у продовженні Договору оренди у зв`язку з необхідніс тю використання орендованого приміщення для власних потреб. Також зазначено, що  чинність Договору оренди припиняється внаслідок закінчен ня строку, на який його було укладено - з 15.11.2021 (а. с. 33).

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Як вбачається із матеріалів справи, договір, укладений між позивачем і відповідачем, неодноразово продовжувався за згодою його сторін.
Так, договір оренди індивіду ально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 532 укладено 15.03.2010, тобто до набрання чинності Законом України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІX від 03.10.2019.
Згідно з приписами пункту 2 Перехідних положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІX, договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 01.07.2020.
Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом.
Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.
Оскільки Закон України "Про оренду державного та комунального майна" прийнятий 03.10.2019 та набрав чинності 01.02.2020, тобто новий закон введено в дію до моменту закінчення строку дії укладеного з позивачем договору, то продовження Договору оренди індивіду ально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 15.03.2010 № 532 має здійснюватися з урахуванням вимог нового закону.
Також, суд бере до уваги, що 17.06.2020 набув чинності новий Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 "Деякі питання оренди державного та комунального майна".
Таким чином, процедура продовження Договору оренди №532 від 15.03.2010 регулюється положеннями Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (№ 157-ІХ від 03.10.2019), Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 (далі - Порядок).
Статтею 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 "Порядок продовження договору оренди" встановлено таке:
1. Продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
2. Без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які:
укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше;
укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону;
укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону;
укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.
3. Договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.
4. Рішення про продовження договору оренди державного майна, передбаченого частиною другою цієї статті, і рішення про відмову у продовженні договору оренди державного майна приймаються орендодавцем.
Рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною другою цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування.
5. Граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною четвертою цієї статті, за умови їх прийняття орендодавцем, становить 30 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря.
Граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною четвертою цієї статті, за умови їх прийняття або погодження представницьким органом самоврядування чи визначеними ним органами, становить 60 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря.
6. Будь-яке рішення, передбачене частиною четвертою цієї статті, приймається з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, на підставі довідки балансоутримувача, в якій зазначається інформація про:
наявність або відсутність заборгованості зі сплати орендної плати чи страхових платежів за договором, що продовжується, станом на дату подання довідки;
факти суттєвого (більше ніж на три місяці) прострочення сплати орендної плати чи інших обов`язкових за договором платежів;
результати перевірок, які балансоутримувач та/або орендодавець здійснювали протягом строку оренди, а також інформація про цільове призначення, за яким об`єкт оренди фактично використовувався протягом строку оренди. У разі якщо перевірками виявлено порушення умов договору оренди, зазначається інформація про вжиті орендарем заходи для припинення порушення або про те, що порушення тривало і після строку, визначеного орендодавцем або балансоутримувачем для усунення порушення. Строк на усунення виявлених порушень не може перевищувати 30 календарних днів з дати отримання орендарем відповідного припису.
Порядком передачі майна в оренду можуть бути встановлені додаткові вимоги до довідки балансоутримувача та порядку її подання.
7. Договори, що продовжуються відповідно до частини другої цієї статті, продовжуються на тих самих умовах, на яких були укладені договори оренди, що продовжуються, з урахуванням вимог цього Закону та Порядку передачі майна в оренду.
Орендна плата за договором, який може бути продовжений відповідно до частини другої цієї статті, встановлюється одним із таких способів:
на рівні останньої місячної орендної плати, встановленої договором, що продовжується, якщо такий договір було укладено на аукціоні або конкурсі;
на підставі застосування чинної на момент продовження договору орендної ставки до ринкової вартості об`єкта оренди, оцінка якого має бути здійснена на замовлення орендаря в порядку, визначеному цим Законом та Методикою розрахунку орендної плати, крім випадків, коли розмір такої орендної плати є нижчим за розмір орендної плати договору, що продовжується. У такому разі орендна плата встановлюється на рівні останньої місячної орендної плати, встановленої договором, що продовжується.
8. Орендар, який звертається із заявою про продовження договору оренди відповідно до абзацу четвертого частини сьомої цієї статті, зобов`язаний разом із такою заявою надати орендодавцю звіт про оцінку майна та рецензію на цей звіт.
Порядком передачі майна в оренду (для державного майна) або рішенням представницького органу місцевого самоврядування (для комунального майна) на орендаря може бути покладений обов`язок подачі додаткових документів разом із заявою про продовження договору оренди, що продовжується відповідно до частини другої цієї статті.
9. Після отримання заяви орендаря про продовження договору, який підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, орендодавець (або представницький орган місцевого самоврядування чи визначені ним органи) згідно з  Порядком передачі майна в оренду приймає одне з таких рішень:
про оголошення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем;
про відмову у продовженні договору з підстав, передбачених статтею 19 цього Закону.
10. Зміст оголошення, особливості проведення аукціону на продовження договору оренди, порядок компенсації вартості невід`ємних поліпшень та застосування переважного права чинного орендаря на продовження договору оренди в ході аукціону визначаються Порядком передачі майна в оренду.
11. У разі якщо об`єкт не було передано в оренду за результатами аукціону, проведеного згідно з частиною десятою цього Закону, протягом п`яти робочих днів з дати формування протоколу про визнання аукціону таким, що не відбувся, публікується оголошення про проведення аукціону та здійснюється проведення аукціону відповідно до статті 13 цього Закону.
Відповідно до п. 134 Порядку продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону або без проведення аукціону в передбачених Законом випадках.
Згідно із п. 136 Порядку заява подається шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі. Орендар додає до заяви документи, передбачені пунктом 113 цього Порядку та звіт про оцінку майна. Рецензування звіту про оцінку майна здійснюється відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".
Відповідно до ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 рішення про відмову у продовженні договору оренди може бути прийнято, зокрема, якщо орендоване приміщення необхідне для власних потреб балансоутримувача, які обґрунтовані у письмовому зверненні балансоутримувача, поданому ним орендарю.
Також, за умовами п. 114 Порядку рішення про відмову в передачі в оренду відповідного об`єкта оренди може бути прийняте орендодавцем у випадку наявності обґрунтованих власних потреб уповноваженого органу управління та/або балансоутримувача, або потреб іншої бюджетної установи, що розміщена в будівлі, споруді, їх окремій частині.
Отже, орендодавець вправі прийняти рішення про відмову в продовженні договору оренди, якщо орендоване приміщення необхідно балансоутримувачу.
Вище судом встановлено, що балансоутримувач орендованого державного майна - ДП "Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", у відповідності до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ від 03.10.2019 звернувся до орендаря та орендодавця з листом, в якому повідомив, про відмову у продовженні Договору оренди, оскільки майно, що є предметом відповідного договору необхідне йому для власних потреб.
Обґрунтовуючи необхідність власних потреб, балансоутримувач вказав реорганізацію та необхідність майна для ефективної господарської діяльності.
Суд бере до уваги, що пп. 4 п.1 Наказу Держгеокадастру №23 від 31.01.2020 "Про реорганізацію державних підприємств" (а. с. 34-35) передбачено реорганізувати Державне підприємство "Волинській науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (код 00692630, Волинська область, місто Луцьк, вул. Винниченка, 63) шляхом приєднання до ДП "Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (код 00726820, Рівненська область, місто Рівне, вул. С.Петлюри, 37). 
Пунктом 2 вказаного наказу визначено, що державні підприємства, до яких приєднуються юридичні особи, є правонаступниками майнових прав і обов`язків реорганізованих державних підприємств. 
Згідно пп.4 п.5 зазначеного наказу головам комісій з реорганізації забезпечити проведення інвентаризації майна, майнових прав та обов`язків, що знаходяться на балансі реорганізованих державних підприємств. 
З 07.02.2020 Державне підприємство "Волинській науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" перебуває в стані припинення (а. с. 37).
Таким чином, балансоутримувач у письмовому зверненні до орендаря обґрунтував власні потреби в орендованому приміщенні, які пов`язані з його реорганізацією, та подальшим використанням орендованого приміщення в своїй господарській діяльності та діяльності правонаступника, до якого таке орендоване майно перейде.
При цьому, на переконання суду апеляційної інстанції таке обґрунтування є достатнім, оскільки законодавством не передбачено обов`язку детально надавати орендарю обґрунтування, які б беззаперечно задовольнили останнього, оскільки такі обґрунтування є суб`єктивними та, відповідно, підлягають оцінці в сукупності з іншими обставинами відносин сторін у спорі.
Щодо посилання на судову практику Верховного Суду, то суд апеляційної інстанції зазначає, що постанови на які посилається скаржник, то суд апеляційної інстанції звертається до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, де Велика Палата конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
В цій справі спір виник внаслідок прийняття орендодавцем рішення про відмову в продовженні договору оренди на підставі заяви балансоутримувача орендованого майна і такі правовідносини, з огляду на час їх виникнення, регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019.
В той же час, обставини, у справах на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, і у справі, яка переглядається, є різними; хоча й за схожого правового регулювання спірних правовідносин, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах.
Відносно посилання скаржника на порушені його правомірні очікування, то суд зазначає таке.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави у право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи власності на майно.
Перший протокол Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікований Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, Закону України "Про міжнародні договори України" застосовується національними судами України як частина національного законодавства.
При цьому розуміння змісту норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого протоколу до цієї Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.
Європейський суд з прав людини, зокрема у справах "Меллахер та інші проти Австрії" (рішення від 19.12.1998), "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" (рішення від 23.10.1991) визначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, "правомірні очікування"/"законні сподівання" особи.
Водночас у рішенні ЄСПЛ у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.1991 зазначено, що стаття 1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.
Суд апеляційної інстанції, бере до уваги, що у пунктах 36-37 Доповіді Венеційської комісії "Про верховенство права", схваленої Венеційською Комісією на 86 му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року), зазначено, що розуміння, викладене Томом Бінґемом (Tom Bingham), якнайкраще охоплює істотні елементи верховенства права: "Усі особи та владні інститути в рамках держави - публічні чи приватні - повинні підкорятись публічно створеним законам, які набувають чинності (загалом) наперед і на основі яких публічно здійснюється правосуддя, вони також повинні мати змогу користуватися благами цих законів".
Це коротке розуміння, застосовне як до публічних, так і до приватних осіб, набуває свого розширеного варіанту завдяки восьми "інгредієнтам" верховенства права, що включає: (1) доступність закону (в тому значенні, що закон має бути зрозумілим, чітким та передбачуваним); (2) питання юридичних прав мають бути вирішені нормами права, а не на основі дискреції; (3) рівність перед законом; (4) влада має здійснюватись у правомірний, справедливий та розумний спосіб; (5) права людини мають бути захищені; (6) мають бути забезпечені засоби для розв`язання спорів без надмірних матеріальних витрат чи надмірної тривалості; (7) суд має бути справедливим; (8) дотримання державою як її міжнародноправових обов`язків, так і тих, що обумовлені національним правом.
Також у пунктах 44-51 Доповіді зазначено, що принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до судової системи та верховенства права. Він є істотно важливим також і для плідності бізнесової діяльності, з тим щоб генерувати розвиток та економічний поступ. Аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону (the law) легко доступним. Вона також зобов`язана дотримуватись законів (the laws), які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю. Передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку.
Тобто, враховуючи норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ від 03.10.2019, Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483, позивач, окрім відчуття "правомірних очікувань" на продовження договору оренди, мав передбачувати і наслідки звернення до нього балансоутримувача з листом щодо необхідності використання приміщення для своїх потреб орендованого майна.
При цьому, те, що правомірні очікування в позивача виникли на власному баченні, трактуванні умов Договору та норм законодавства не спростовує вказане.
Підсумовуючи усе вищевикладене, суд першої інстанції  правильно застосував норми матеріального права, зокрема спеціального законодавства, що регулюють правовідносини з оренди державного та комунального майна, за наслідком чого дійшов вірних висновків, що наказ відповідача від 28.08.2021 № 444 "Про відмову у продовженні договору оренди" відповідає вимогам законодавства, а позовна вимога про визнання його незаконним та скасування є безпідставною та не підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.
В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Волинської області від 31.03.2022 у справі № 903/871/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "Гроно" - без задоволення.
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Гроно" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 31.03.2022 у справі № 903/871/21– без змін.
2. Справу № 903/871/21 надіслати Господарському суду Волинської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "28" вересня 2022 р.

Головуючий  суддя                                                                      Петухов М.Г. 

Суддя                                                                                              Маціщук А.В.  

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.