справа № 760/6714/20
провадження № 22-ц/824/6969/2022
головуючий у суді І інстанції Усатова І.А.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
        20 вересня 2022 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 3 лютого 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2020 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог 200 698,37 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказував, що 21 березня 2018 року відповідач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав Заяву б/н.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 200 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
При встановленні кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
Власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.
За умовами п. 1.1.1.69. договору овердрафт - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.
При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання.
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість відповідачу розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 27 лютого 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 229 360,60 грн, яка складається з: 200 698,37 грн - заборгованість за тілом кредиту; 28 662,23 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
При зверненні до суду просив стягнути лише суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 200 698,37 грн.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 3 лютого 2022 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК»             105 459,76 грн заборгованості та 1581,65 грн судового збору. В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись із указаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши суму стягнутого боргу з 105 459,76 грн до 54 459,76 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції врахував, що згідно із випискою по картці відповідача від 12 липня 2021 року вбачається, що за період з 16 листопада 2018 року по 27 лютого 2020 року позивач списав відсотки, розмір яких не був узгоджений укладеним між сторонами договором, на суму 95 238,61 грн і цей висновок суду вважає вірним та рішення в цій частині не оскаржує.
Однак вказує на те, що суд безпідставно відхилив доводи відповідача про те, що згідно із випискою по картці від 23 вересня 2020 року (а.с.58-81) та від 12 липня 2021 року (а.с.107-135) відповідачем 30 листопада 2019 року поповнювався картковий рахунок на загальну суму 51 000 грн, після чого він кредитних коштів не використовував. 
Зазначає, що судом було встановлено списання банком непогоджених сторонами відсотків на погашення кредиту на суму 95 238,61 грн, 30 листопада 2019 року відповідачем були внесені кошти на картковий рахунок на загальну суму 51 000 грн. При цьому, як свідчить виписка по карті після 30 листопада 2019 року дійсно здійснювалося списання коштів по карті, однак таке списання здійснювалося банком самостійно та у свою користь.
Звертає увагу на те, що жодної розрахункової операції у торгівельних мережах, купівлі-продажу, переказу коштів тощо на користь третіх осіб після 30 листопада 2019 року відповідачем не проводилося, а тому вважає, що суд першої інстанції помилково не врахував сплачену 51 000 грн, як погашення кредиту.
За таких обставин вказує, що фактичний борг відповідача перед позивачем складає 105 459,76 грн (присуджені судом) - 51 000 грн = 54 459,76 грн.
29 серпня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - адвоката Гордієнко В.А. надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в яких представник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що при розрахунку заборгованості по кредиту ОСОБА_1 станом на 27 лютого 2020 року (дата здійснення розрахунку заборгованості), сума коштів у розмірі 51 000 грн, внесена 30 листопада 2019 року на погашення заборгованості, була банком врахована, що підтверджується розрахунком заборгованостіза договором № б/н від 21 березня 2018 року, укладеним між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та клієнтом станом на 20 лютого 2020 року.
Звертає увагу суду на виписки по рахунку ОСОБА_1 від 23 вересня 2020 року (а.с.58-81) та від 12 липня 2021 року (а.с.107-135) та які були досліджені Солом`янським районним судом м. Києва. З відповідної виписки вбачається і позивачем не оспорюється, що 30 листопада 2019 року картку НОМЕР_1 було поповнено на суму 51 000 грн, проте в подальшому відповідач продовжував користуватись кредитними коштами, а саме в період з 9 грудня 2019 року по 12 липня 2021 року щомісяця були здійснені транзакції, у зв`язку з чим сума боргу не може бути зменшена.
У судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» шляхом направлення судової повістки на вказану у апеляційній скарзі електронну адресу (а.с. 211-212), ОСОБА_1 повідомлений під розписку (а.с. 210). 
19 вересня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі, у зв`язку із його захворюванням на COVID-19.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 3 лютого 2022 року оскаржується лише в частині наявності підстав для стягнення 51 000 грн в погашення кредиту, а тому в решті рішення суду першої інстанції, зокрема в частині висновків суду першої інстанції щодо недоведеності обставин узгодження між сторонами спору договірних умов щодо нарахування відсотків за користування кредитом, апеляційним судом не переглядається.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції не прийняв аргументи відповідача про наявність підстав для зменшення суми боргу окрім як на суму нарахованих відсотків ще додатково на сплачені відповідачем 30 листопада 2019 року суми поповнення карткового рахунку у розмірі 51 000 грн, оскільки вважав, що в подальшому з карткового рахунку відбувалося списання.
Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Перевіривши у порядку апеляційного провадження наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.
21 березня 2018 року між сторонами був укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до умов та Правил банківських послугу Приватбанку.
При підписанні Анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських слуг та Тарифами банку, які викладені на зазначеному в заяві офіційному сайті банку є Договором про надання банківських послуг.
Згода відповідача підтверджена його підписом у Анкеті-заяві.
Відповідно до довідки банку для користування картковим кредитним рахунком відповідач 29 жовтня 2018року та 9 серпня 2018 року отримував кредитні картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування 24 жовтня 2018 року був встановлений кредитний ліміт у розмірі 10 000 грн, 29 жовтня 2018 року кредитний ліміт збільшено до 32 000 грн, 30 жовтня 2018 року збільшено до 47000 грн, 13 листопада 2018 року кредитний ліміт збільшено до 75000 грн, 16 листопада 2018 року - до 195000 грн; 11 грудня 2018 року - до 200000 грн, 6 грудня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 198460 грн, а 16 січня 2020 року - анульовано.
З наданої позивачем виписки по кредитному договору вбачається, що відповідач користувався виданою банком кредитною карткою, проводив розрахункові операції в торговій мережі, знімав кошти з рахунку.
Судом встановлено, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27 лютого 2020 року  утворилася заборгованість у розмірі 229360,60 грн., яка складається з:
- 200698,37 грн - заборгованість за тілом кредиту;
- 28662,23 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
При зверненні до суду позивач просив стягнути лише суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 200698,37 грн.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як встановлено судом першої інстанції та не оскаржується ні позивачем, ні відповідачем згідно із випискою по картці відповідача від 12 липня 2021 року вбачається, що за період з 16 листопада 2018 року по 27 лютого 2020 року позивач списав відсотки, розмір яких не був узгоджений укладеним між сторонами договором, на суму 95238,61грн. Отже, розмір фактично отриманих та неповернутих позивачеві кредитних коштів становить 105459,76 грн.
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, відповідач вказує на те, що згідно із випискою по картці від 23 вересня 2020 року (а.с.58-81) та від 12 липня 2021 року (а.с.107-135) ним 30 листопада 2019 року ним поповнювався картковий рахунок на загальну суму 51 000 грн, яка має бути врахована в погашення кредиту.
Колегія суддів не може погодитись з такими доводами апеляційної скарги.
Так, як вбачається із матеріалів справи при розрахунку заборгованості по кредиту ОСОБА_1 станом на 27 лютого 2020 року (дата здійснення розрахунку заборгованості), сума коштів у розмірі 51 000 грн внесена 30 листопада 2019 року на погашення заборгованості, була врахована банком, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 20 лютого 2020 року за договором № б/н від 21 березня 2018 року, укладеного між ПРИВАТБАНКОМ та  ОСОБА_1 .
Із розрахунку заборгованості вбачається, а саме варто звернути увагу на рядки та колонки (колонка № 1, 3, 5, 11 відповідного розрахунку).
З відповідних рядків вбачається, що 30 листопада 2019 року на погашення відсотків було внесено 26 416 грн 50 коп., а тіло кредиту (сальдо поточної заборгованості за кредитом + сальдо простроченої заборгованості за кредитом) було зменшено на 24 583 грн 49 коп., що в сумі складає 51 000 грн.
Крім того, відповідно до виписки за договором № б/н станом на 29 вересня 2020 року, яка була подана до суду першої інстанції, вбачається, що внаслідок внесення суми    ОСОБА_1 , яка була розділена на чотири частини та відповідно було зменшено залишок після операції, наприклад: було зменшено відповідно на 13 860 грн (-234 488,85 грн); 14 500 грн (-219 988,85 грн); 12 640 грн (-207 348,85 грн); 10 000 грн (-197 348,85 грн).
Отже спірна сума була врахована судом під час здійснення розрахунку заборгованості, що знайшло своє відображення та підтвердження у розрахунку.
До суду апеляційної інстанції відповідачем ОСОБА_1 також були додані: інформація про банківські операції з 1 березня 2018 року по 29 лютого 2020 року та виписка по картці рахунку № НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору в період з 21 січня 2018 року по 16 січня 2020 року.
Із наданих доказів вбачається, що усього було витрат на суму 816 299,14 грн, усього надходжень на суму 624 728,64 грн, однак вказані докази не спростовують наявний у суду першої інстанції розрахунок та встановлені судом першої інстанції обставини щодо врахування судом, як суми 51 000 грн, яка була сплачена та врахована на погашення основної суми боргу та відсотків, а так само загального розміру заборгованості.
Зокрема судом першої інстанції було зменшено суму боргу на весь розмір сплачених відсотків за цей період і ПРИВАТБАНК в частині визначення судом розміру суми основного боргу із зарахуванням суми відсотків у погашення основної заборгованості рішення суду першої інстанції не оскаржував.
Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому підстави для скасування рішення відсутні.
 
Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 3 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                               Т.О. Писана
 
Судді                                                                           К.П. Приходько
 
                                                                                     С.О. Журба