ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/27949/21                                                                    

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року                                                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.
За участю секретаря: Шевченко Е.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2022 року, суддя Донець В.А., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку раніше призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04.08.2021 в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди працюючого судді, враховуючи 10 років слідчого стажу ГУ МВС України міста Києва та 6 місяців стаціонарного навчання на юридичному факультеті Київського ордена Леніна державного університету ім. Т.Г. Шевченка;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно із довідкою про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді від 05.06.2021 №361, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в місті Києві, станом на 05.06.2021, починаючи з 04.08.2021, тобто призначити пенсію - суддівську винагороду в розмірі 79455,60 грн;
- на підставі статті 371 Кодексу адміністративною судочинства зазначити в рішенні про негайне виконання рішення.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання у вищому навчальному закладі та роботу на посаді слідчого. Вказано, що його стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 34 роки 5 місяців 14 днів, а тому відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIІІ він має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За твердженням позивача, щомісячне довічне грошове утримання має розраховуватись з розміру суддівську винагороду - 79455,60 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови здійснити розрахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці з 04 серпня 2021 року в розмірі 88 відсотків суддівської винагороди з урахуванням стажу роботи на посадах слідчим та половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського ордена Леніна державного університету ім. Т.Г. Шевченка. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити розрахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці з 04 серпня 2021 року в розмірі 88 відсотків з урахуванням: стажу роботи на посадах слідчим (з 26 вересня 1980 року до 02 серпня 1982 року, з 06 січня 1985 року до 22 січня 1988 року, з 22 січня 1988 року до 15 січня 1990 року, з 15 січня 1990 року до 23 листопада 1992 року, з 23 листопада 1992 року до 19 січня 1994 року, з 19 січня 1994 року до 12 липня 1995 року, з 12 липня 1995 року до 15 лютого 1996 року, з 15 лютого 1996 року до 18 липня 1997 року - 13 років 5 місяців 8 днів); половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського ордена Леніна державного університету ім. Т.Г. Шевченка (з 01 вересня 1974 року до 23 серпня 1975 року - 5 місяців 26 днів); періоду проходження строкової служби в армії (з 03 травня 1972 року до 27 травня 1974 року - 2 роки 0 місяців 24 дні), згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві від 05 липня 2021 року №361, виходячи з розміру суддівської винагороди 63060,00 грн (шістдесят три тисячі шістдесят гривень), з виплатою різниці між перерахованою та виплаченими сумами довічного грошового утримання. У задоволенні решти позову відмовлено. Рішенння допущено до негайно виконання в частині виплати ОСОБА_1 перерахованого щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з 04 серпня 2021 року в розмірі 88 відсотків виходячи з розміру суддівської винагороди 63060,00 грн (шістдесят три тисячі шістдесят гривень), з урахуванням раніше виплачених сум, у розмірі за один місяць.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційну скаргу подано на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 17.06.2021 року Вищою радою правосуддя прийнято рішенням №1402/0/15-21 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку".
У вказаному рішенні також зазначено, що додані заявником документи свідчать про достатність стажу роботи, визначеного статтями 116, 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону в редакції Закону України "Про вищу раду правосуддя", проте не вказано який стаж роботи було враховано.
Позивачем додано довідку Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 05.07.2021 №361, станом на 01.07.2021.
Згідно з цією довідкою розмір суддівської винагороди становить 63060,00 грн.
Також до позову додано заяву ОСОБА_1 від 06.09.2021, адресовану начальнику Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вх. №27291/С-2600-21 від 16.09.2021), про зарахування до стажу роботи на посаді судді строку навчання на денному відділенні юридичного факультету Київського ордена Леніна державного університету ім. Т.Г. Шевченка та 10 років слідчого стажу в ГУ МВС України в м. Києві.
У відповідь на таку заяву, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 17.09.2021 №24874-24755/С-02/8-2600/21 повідомило ОСОБА_1 , що йому призначено довічне грошове утримання з 04.08.2021 в сумі 35313,60 грн. з урахуванням стажу судді у відставці 23 роки 11 місяців 16 днів та з урахуванням 56 відсотків суддівської винагороди - 63060,00 грн.
У листі зазначено, що частиною третьою статті 142 та абзацом другим пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці за кожний повний рік роботи на посаді судді. Врахування навчання та військової служби при обчисленні зазначеного збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не передбачено. Частиною третьою статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, в випадку заявника в розмірі 56 відсотків. Згідно з наданої до заяви довідки Державної судової адміністрації України про суддівську винагороду від 05.07.2021 №361 розмір суддівської винагороди становить 63060,00 грн. За висновком органу Пенсійного фону України, розмір щомісячного довічного грошового утримання станом на 04.08.2021 становить 63060,00*56%=35313,60 грн.
Зі змісту листа убачається, що відповідачем зараховано до суддівського стажу роботу ОСОБА_1 на посаді судді в періоди: 09.07.1997-31.12.2003 (6 років 5 місяців 23 дні); 01.01.2004-23.06.2021 (17 років 5 місяців 23 дні).
Оскільки відповідач відмовився зарахувати до стажу на посаді судді період навчання на денному відділенні юридичного факультету Київського ордена Леніна державного університету ім. Т.Г. Шевченка та 10 років роботи слідчим в ГУ МВС України в м. Києві, що вплинуло на розмір пенсії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Стаття 126 Конституції України визначає, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. 
Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
За приписами статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Відповідно до частини 1 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року №1402 (далі - Закон №1402-VIІІ), який набув чинності 30 вересня 2016 року, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (частина третя).
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (частина четверта).
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (частина п`ята).
Абзацом сьомим пункту 1 розділу III "Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 20 березня 2017 року №5-1), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №200/14891) установлено, що до заяви про призначення щомісячного довічного утримання додається розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 4).
Яу убачається з наданого Солом`янським районним судом міста Києва розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25.06.2021 №70/3/2021, стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 5 місяців 14 днів, з них: 6 місяців - навчання в Київському ордена Леніна державному університеті ім. Т.Г. Шевченка (зараховано половина терміну) (01.09.1974-28.08.1975); 4 роки 3 місяці 22 дні - суддя Жовтневого районного суду міста Києва (09.07.1997-01.11.2001); 19 років 7 місяців 22 дні - суддя Солом`янського районного суду міста Києва (01.11.2001-23.06.2021).
При цьому, як свідчать матеріали справи, призначаючи позивачу довічне грошове утримання судді у відставці та визначаючи його розмір, органом Пенсійного фонду до стажу судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховано лише стаж роботи на посаді судді Жовтневого районного суду міста Києва та на посаді судді Солом`янського районного суду міста Києва, що становить 23 роки 11 місяців 16 днів.
Визначення стажу судді врегульоване статтею 137, абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII.
Згідно зі статтею 137 Закону №1402-VIII (у редакції, чинній на час призначення позивачу довічного грошового утримання 04.08.2021):
до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу (пункти 1-3 частини першої);
до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (частина друга).
Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Так, що Указом Президента України "Про призначення суддів" від 05.06.1997 №583/97 ОСОБА_1 призначено строком на п`ять років суддею Жовтневого районного суду міста Києва.
Станом на час призначення позивача на посаду судді чинним був Закон України "Про статус суддів" від 15.12.1992 №2862-XII (набрав чинності 10.02.1993, Закон №2862-XII).
Таким чином, в спірних відносинах, з урахуванням положень абзацу четвертого пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII, для визначення в позивача стажу роботи на посаді судді необхідно керуватись також положеннями Закону №2862-XII для обчислення суддівського стажу.
Абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону №2862-ХІІ передбачалось, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
У відповідності до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (Указ №584/95) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, яка набрала чинності з 01.03 2008, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09. 2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" та доповнено її в частині пункту 3-1 абзацом такого змісту: "До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби".
Колегія суддів зазначає, що невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та роботи на посаді слідчого і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є протиправним.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 05.12.2019 справа №592/2737/17, від 13.02.2020 справа №592/5433/17, від 24.03.2020 справа №559/512/17, від 29.04.2020 справа №426/12415/16-а. 
Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, враховуючи зміст положень абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1402-VIII (у редакції, чинній на час подання позивачем заяви про відставку), стаж роботи судді ОСОБА_1 , призначеного на посаду до набрання чинності цим Законом, має визначатися відповідно до законодавства, що діяло на день його призначення суддею - 09.07.1997.
Згідно з пунктом 1 "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Колегія суддів зазначає, що позивачем до суду надано копії трудових книжок за професією "шофер" та за професією "юрист", відповідно до записів яких підтверджується період проходження строкової служби з 10.05.1972 по 27.05.1974. 
Проте, матеріали справи свідчать, в наданих трудових книжках не міститься записів щодо роботи ОСОБА_1 на посадах слідчим, тому відповідно до "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" суд вірно розглянув інші докази, видані за місцем роботи, служби, які стосуються стажу роботи позивача.
Також, позивачем надано Розрахунок ("расчет") від 15.07.1997 про вислугу років на пенсію підполковника міліції ОСОБА_1 старшого слідчого в особливо важливих справах слідчої частини відділу по розслідуванню злочинів скоєних організованими групами слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві. Розрахунок складений ГУ МВС України в м. Києві на підставі особової справи ОСОБА_1 №5307, застережений підписами начальника ВРОС УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві, заступником начальника ФЕУ ГУ МВС України в м. Києві та затверджений заступником начальника УРОС ГУ МВС України в м. Києві.
Згідно з Розрахунком від 15.07.1997 ОСОБА_1 обіймав наступні посади (а.с. 19-20):
з 03.05.1972 до 18.05.1972 - рядовий вч НОМЕР_1 , наказ від 04.05.1972 №44 (15 днів);
з 18.05.1972 до 12.06.1972 - рядовий вч НОМЕР_2 наказ від 18.05.1972 №115 (24 дні);
з 12.06.1972 до 04.12.1972 - механік вч НОМЕР_2 , наказ від 12.06.1972 №2 (5 місяців 22 дні);
з 04.12.1972 до 27.05.1974 - водій-електромеханік вч НОМЕР_2 , наказ від 04.12.1972 №04 (1 рік 5 місяців 23 дні);
з 01.12.1975 до 31.12.1975 - міліціонер Мінського РВВС м. Києва, наказ від 01.12.1975 №1022 о/с;
з 31.12.1975 до 19.12.1977 - міліціонер Мінського РВВС м. Києва, наказ від 31.12.1975 №1126 о/с;
з 19.12.1977 до 26.09.1980 - дільничний інспектор міліції Мінського РВВС м. Києва, наказ від 19.12.1977 №1026 о/с;
з 26.09.1980 до 02.08.1982 - слідчий Мінського РВВС м. Києва, наказ від 26.09.1980 №924 о/с (1 рік 10 місяців 6 днів);
з 02.08.1982 до 23.06.1983 - черговий помічник начальника відділу Мінського РВВС м. Києва, наказ від 06.08.1982 №536 о/с;
з 23.06.1983 до 21.06.1984 - черговий відділу Мінського РВВС м. Києва, наказ від 23.06.1983 №336 о/с;
з 21.06.1984 до 06.12.1985 - дільничний інспектор в справах неповнолітніх Мінського РВВС м. Києва, наказ від 21.06.1984 №276 о/с;
з 06.12.1985 до 22.01.1988 - слідчий за рахунок посади старшого слідчого Мінського РВВС м. Києва, наказ від 06.12.1985 №498 о/с (2 роки 1 місяць 16 днів);
з 22.01.1988 до 15.01.1990 - слідчий Мінського РВВС м. Києва, наказ від 22.01.1988 №13 о/с (1 рік 11 місяців 23 дні);
з 15.01.1990 до 23.11.1992 - старший слідчий Мінського РВВС м. Києва, наказ від 15.01.1990 №8 о/с (2 роки 10 місяців 8 днів);
з 23.11.1992 до 19.01.1994 - старший слідчий Подільського РУВС м. Києва, наказ від 23.11.1992 №524 о/с (1 рік 1 місяць 26 днів);
з 19.01.1994 до 12.07.1995 - заступник начальника управління - начальник слідчого відділу Подільського РУВС м. Києва, наказ від 19.01.1994 №31 о/с (1 рік 5 місяців 23 дні);
з 12.07.1995 до 15.02.1996 - слідчий контрольно-методичного відділу слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві, наказ від 12.07.1995 №329 о/с (6 місяців 23 дні);
з 15.02.1996 до 18.07.1997 - старший слідчий в особливо важливих справах слідчої частини відділу по розслідуванню злочинів скоєних організованими групами ГУ МВС України в м. Києві, наказ від 05.02.1996 №54 о/с (1 рік 5 місяців 3 дні).
Разом з тим, у вказаному Розрахунку зазначено, що період військової служби підтверджується військовим квитком НОМЕР_3 , виданого Великописарівським РВК Сумської області 03.05.1972. 
Крім того, згідно з наказом від 28.05.1997 №217 о/с зараховано з коефіцієнтом 0,5 період з 01.09.1974 до 30.10.1975 як студент Київського ордена Леніна державного університету ім. Т.Г. Шевченка наказ від 28.05.1997 (підстава наказ МВС України від 30.10.1992 №611).
Також до позову додано Розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25.06.2021, складений Солом`янським районним судом міста Києва згідно з Додатком №4 до "Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України (пункт 1 розділу ІІІ).
Згідно з цим Розрахунком від 25.06.2021 ОСОБА_1 визначено стаж:
Навчання в Київському ордена Леніна державному університеті ім. Т.Г. Шевченка (зараховано половину терміну) - з 01.09.1974 до 28.08.1975 (6 місяців);
Жовтневий районний суд міста Києва, суддя - з 09.07.1997 до 01.11.2001 (4 роки 3 місяці 22 дні);
Солом`янський районний суд міста Києва, суддя - з 01.11.2001 до 23.06.2021 (19 років 7 місяців 22 дні).
Згідно з архівною довідкою Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 23.10.2018 №010-17/589 ОСОБА_1 з 01.09.1974 зарахований до складу студентів першого курсу денного відділення юридичного факультету Київського ордена Леніна державного університету ім. Т.Г. Шевченка (наказ від 22.08.1974), з 23.08.1975 студента другого курсу денного відділення юридичного факультету переведено на другий курс заочного відділення цього ж факультету (наказ від 29.08.1975 №451).
З листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.09.2021 №24874-24755/С-02/8-2600/21 вбачається, що для призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці розглядався трудовий стаж позивача:
з 09.02.1972 до 28.04.1972 - без вказівки трудової діяльності (2 місці 20 днів);
з 10.05.1972 до 27.05.1974 - військова строкова служба (2 роки 0 місяців 18 днів);
з 01.09.1974 до 28.08.1975 - навчання за фахом (11 місяців 28 днів);
з 29.08.1975 до 30.11.1975 - навчання у вищих/середніх навчальних закладах (3 місці 2 дні);
01.12.1975-08.07.1997 - військова служба інша (21 рік 7 місяців 8 днів);
09.07.1997-31.12.2003 - суддя (6 років 5 місяців 23 дні);
01.01.2004-23.06.2021 - суддя (17 років 5 місяців 23 дні).
Матеріали справи свідчать, що відповідачем зараховано до суддівського стажу позивача стаж на посаді судді - 23 роки 11 місяців 16 днів, у врахуванні іншого стажу відмовлено.
Так, у листі від 17.09.2021 №24874-24755/С-02/8-2600/21 та у відзиві відповідач не заперечував проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ у період з 01.12.1975 до 08.07.1997, заперечень щодо Розрахунку від 15.07.1997, виданого ГУ МВС України в м. Києві щодо стажу ОСОБА_1 , не наведено. Відповідачем стаж роботи позивача в органах внутрішніх справ не враховувався до суддівського стажу, оскільки такий стаж, за твердженням органу Пенсійного фонду України, відповідно до частиною третьою статті 142 та абзацу другого пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII не відноситься до стажу на посаді судді.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанці про необхідність врахування до суддівського стажу позивача періодів роботи на посадах слідчого, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, одночасно зважаючи на наявність в позивача стажу роботи на посаді судді 23 роки 11 місяців 16 днів, є обґрунтованими доводи позивача про протиправність відмови відповідача зарахувати до суддівського стажу відповідні періоди на посаді слідчого та навчання.
Отже, до суддівського стажу позивача підлягають зарахуванню періоди його роботи на посадах слідчого.
Згідно з розрахунком до стажу ОСОБА_1 як слідчого підлягають зарахування періоди роботи:
з 26.09.1980 до 02.08.1982 - слідчий Мінського РВВС м. Києва (1 рік 10 місяців 6 днів);
з 06.12.1985 до 22.01.1988 - слідчий за рахунок посади старшого слідчого Мінського РВВС м. Києва (2 роки 1 місяць 16 днів);
з 22.01.1988 до 15.01.1990 - слідчий Мінського РВВС м. Києва (1 рік 11 місяців 23 дні);
з 15.01.1990 до 23.11.1992 - старший слідчий Мінського РВВС м. Києва (2 роки 10 місяців 8 днів);
з 23.11.1992 до 19.01.1994 - старший слідчий Подільського РУВС м. Києва (1 рік 1 місяць 26 днів);
з 19.01.1994 до 12.07.1995 - заступник начальника управління - начальник слідчого відділу Подільського РУВС м. Києва (1 рік 5 місяців 23 дні);
з 12.07.1995 до 15.02.1996 - слідчий контрольно-методичного відділу слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві (6 місяців 23 дні);
з 15.02.1996 до 18.07.1997 - старший слідчий в особливо важливих справах слідчої частини відділу по розслідуванню злочинів скоєних організованими групами ГУ МВС України в м. Києві (1 рік 5 місяців 3 дні).
Таким чином, стаж роботи позивача на посаді слідчого, який підлягає зарахуванню до суддівського стажу для призначення довічного грошового утримання становить 13 років 5 місяців 8 днів.
Окрім того, позивач зазначає, що відповідач протиправно неврахував половини часу навчання у вищому навчальному закладі на денній формі.
Так, згідно з Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25.06.2021, складений Солом`янським районним судом міста Києва, ОСОБА_1 навчався в Київському ордена Леніна державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1974 до 28.08.1975. Такий же період навчання вказано в листі Головно управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.09.2021 №24874-24755/С-02/8-2600/21 та зазначено, що відповідний стаж становить 11 місяців 28 днів.
У відповідності до архівної довідки Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 23.10.2018 №010-17/589 ОСОБА_1 студента другого курсу денного відділення юридичного факультету з 23.08.1975 переведено на другий курс заочного відділення цього ж факультету (наказ від 29.08.1975 №451). На думку суду, наведений доказ підлягає врахуванню, відповідно стаж навчання у вищому навчальному закладі на денній формі навчання становить 11 місяців 22 дні (половина періоду навчання - 5 місяців 26 днів).
Також, матеріалами справи підтверджено та судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив строкову військову службу.
Згідно з розрахунком Головного управління МВС України в м. Києві від 15.07.1997 ОСОБА_1 перебував на строкової службі:
з 03.05.1972 до 18.05.1972 - рядовий вч НОМЕР_1 (15 днів);
з 18.05.1972 до 12.06.1972 - рядовий вч НОМЕР_2 (24 дні);
з 12.06.1972 до 04.12.1972 - механік вч НОМЕР_2 (5 місяців 22 дні);
з 04.12.1972 до 27.05.1974 - водій-електромеханік вч НОМЕР_2 (1 рік 5 місяців 23 дні).
Отже, період строкової служби позивача становить 2 роки 0 місяців 24 дні.
При цьому, у листі Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.09.2021 №24874-24755/С-02/8-2600/21 зазначено, що період проходження позивачем строкової військової служби становить з 10.05.1972 до 27.05.1974 (2 роки 0 місяців 18 днів), у трудовій книжці позивача період служби також визначено з 10.05.1972 по 27.05.1974.
Враховуючи, що в розрахунку Головного управління МВС України в м. Києві від 15.07.1997 вказано, що його зроблено на підставі військового квитка позивача НОМЕР_3 , виданого Великописарівським РВК Сумської області 03.05.1972, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме період служби 2 роки 0 місяців 24 дні необхідно врахувати для розрахунку стажу позивача.
Окрім того, слід зазначити, що розбіжності встановленні щодо періоду навчання згідно з Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25.06.2021, складений Солом`янським районним судом міста Києва, та архівною довідкою Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 23.10.2018 №010-17/589 (3 дні), а також стосовно періоду проходження позивачем строкової військової служби відповідно до розрахунку Головного управління МВС України в м. Києві від 15.07.1997 та листа Головно управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.09.2021 №24874-24755/С-02/8-2600/21 (6 днів), не впливають на визначення відповідного відсотка, з якого має розраховуватись щомісячне довічне грошове утримання позивача як судді у відставці, оскільки такий розрахунок здійснюється за кожний повний рік, що було вірно зазначено судом першої інстанції.
Таким чином, відповідачем не враховано до суддівського стажу позивача стаж 15 років 11 місяців 28 днів - періоди роботи на посадах слідчого, проходження строкової служби в армії, половина навчання у вищому навчальному закладі на денній формі навчання.
Отже, стаж позивача на посаді, з якого має обчислюватись довічне грошове утримання становить 39 років 11 місяців 14 днів: 23 роки 11 місяців 16 днів - на посаді судді; 13 років 5 місяців 8 днів - на посадах слідчим; 5 місяців 26 днів - половина періоду навчання у вищому навчальному закладі на денній формі; 2 роки 0 місяців 24 дні - строкова служба в армії.
Згідно ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Враховуючи, що загальний стаж роботи позивача, що дає йому право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 39 років 11 місяців 14 днів, розмір довічного грошового утримання має складати 88 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що положеннями Закону № 1402 не передбачено обмеження відсоткового розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді максимальним розміром.
Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя
Окрім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення. До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 1 1 жовтня 2005 року № 8-ргі/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.
У рішенні Конституційного Суду Україні! від 03 червня 2013 року № З-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).
Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.
Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).
Згідно із пунктом 54 Рекомендації СМ/Яес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".
З огляду на зазначене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови здійснити ОСОБА_1 розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04.08.2021 в розмірі 88 відсотків суддівської винагороди (63060,00 грн.) з урахуванням стажу роботи на посадах слідчим (13 років 5 місяців 8 днів) та половини періоду навчання на денному відділенні юридичного факультету Київського ордена Леніна державного університету ім. Т.Г. Шевченка (5 місяців 26 днів).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі "Олександр Волков проти України" (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.
Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року, кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у  законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
З огляду на вищевказане, суд апершої інстанції дійшов правильного висновку, що у даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 відсотків суддівської винагороди судді (63060,00 грн), з урахуванням стажу роботи на посадах слідчим (13 років 5 місяців 8 днів) та половини періоду навчання на денному відділенні юридичного факультету Київського ордена Леніна державного університету ім. Т.Г. Шевченка (5 місяців 26 днів), період проходження строкової служби в армії (2 роки 0 місяців 24 дні), а також з виплатою різниці між перерахованою та виплаченими сумами довічного грошового утримання.
Щодо рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів зазначає, що рішення суду в цій частині позивачем не оскаржується, а відповідач в апеляційній скарзі також не наводить доводів та міркувань в частині незаконності рішення щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2022 року.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2022 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Степанюк А.Г.