ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇН
27 жовтня 2022 року                                 
м. Валки
справа № 622/1237/20
провадження № 22-ц/818/2690/22   
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач –Золочівська селищна рада Харківської області
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Богодухівської окружної прокуратури на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 22 січня 2021 року ухваленого у складі судді Квітки О.О., - 
УСТАНОВИВ:
14 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним, як за колишнім членом АТ «Промінь», право на земельну частку (пай) розміром 5,06 в умовних кадастрових гектарах із земель резерву або запасу комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 07.07.1992 його було прийнято в члени колгоспу ім. Кірова, де він працював електриком та був звільнений 12.09.1996 за власним бажанням. При цьому з невідомих причин його не було включено до списку громадян-членів АТ «Промінь» та відповідно йому не було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) та не було виділено земельну ділянку. Лише з листа відділу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у Золочівському районі від 29.05.2020 він дізнався, що має право на земельну частку (пай). Тому в цей час позивач змушений звернутися до суду, оскільки його право не визнається і він не може розпорядитися своєю власністю.
Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 22.01.2021 позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 , як за колишнім членом АТ «Промінь», право на земельну частку (пай) розміром 5,06 умовних кадастрових гектарів з земель резерву або запасу комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області. 
Рішення суду мотивоване тим, що позивач ОСОБА_1 до розпаювання земель колективної власності 07.07.1992 був прийнятий до членів колгоспу ім. Кірова, який згодом було реорганізовано в АТ «Промінь», де пропрацював до 12.09.1996, при цьому він добровільно не виходив та не був виключений з членів підприємства на момент передачі землі у колективну власність у 1995 році та видачі 11.05.1995 державного акту на право колективної власності САТ «Промінь» (рішення про виключення ОСОБА_1 з членів підприємства суду не надано, інші відомості у суду відсутні). У зв`язку з чим, відповідно до положень ст.1-3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості), земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». 
позивач набув право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 5,06 в умовних кадастрових гектарах з дня видачі цього акту 
Не погодившись з рішенням суду 30 грудня 2021 року Богодухівська окружна прокуратура подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
Скаржник зазначає, що на момент розгляду справи відсутні земельні частки (паї) колишнього ВАТ «Промінь», що підлягали паюванню, проте залишилися нерозподіленими та не переданими у приватну власність, які відповідно до чинного законодавства могли би перейти у комунальну власність. Тому у даному випадку право колективної власності на майно (землю) припинене в силу внесення змін до земельного законодавства та ліквідації відповідної юридичної особи, що свідчить про припинення будь- яких прав щодо цього майна як і юридичної особи, так і осіб, які у визначеному законодавством порядку та строк не реалізували свої права.
Апелянт зазначив, що судом першої інстанції не встановлено обставини паювання земель колективної власності ВАТ «Промінь», зокрема, яку площу земель було розподілено, чи залишились нерозподілені (не витребувані) земельні частки (паї), чи створювався під час паювання резервний фонд КСП, який можливо було використовувати для виділення земельних ділянок членам КСП, які не отримали їх при паюванні, та чи надавали місцеві органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування згоду на передачу земель резервного фонду для задоволення таких потреб. Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що на час розгляду справи юридичну особу ВАТ «Промінь» припинено на підставі судового рішення, що набрало законної сили понад 10 років тому. Зазначене підтверджує, що у власності і користуванні на момент ліквідації ВАТ «Промінь» у останнього взагалі були відсутні будь-які землі. З огляду на припинення права колективної власності та перехід у комунальну власність всіх земель, які розташовані на території відповідної громади (за винятком випадків, встановлених законом), даний спір фактично є спором про позбавлення територіальної громади прав на землю комунальної форми власності. Тому визнання за особою будь-яких прав на землю з числа земель комунальної форми власності можливе лише шляхом вільного волевиявлення власника земельної ділянки - органу місцевого самоврядування, яке реалізується шляхом прийняття ним відповідного рішення, за наявності на те законних підстав. Позивачем не доведено, а судом не з`ясовано наявність спору про право у спірних правовідносинах, оскільки у матеріалах справи відсутні дані про звернення ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради із заявою про виділення в натурі земельної частки (паю) та рішення селищної ради з цього питання (зокрема, про відмову у виділенні земельної ділянки).Не зважаючи на заперечення Золочівської селищної ради, надані під час розгляду справи, за відсутності відповідного рішення ради щодо розпорядження належним їй майном, суд першої інстанції визнав за позивачем право на земельну частку (пай) з числа земель резерву або запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності.
Апелянт також зазначив, що правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) відсутні, оскільки позивачем в порушення ст. ст. 77, 78, 81 ЦПК України не доведено належними і допустимими доказами, що він був прийнятий в члени КСП, його не було включено до списків осіб-членів АТ «Промінь», що долучався до державного акту на право колективної власності на землю, і він не отримував сертифікат про право на земельну частку (пай).
Скаржник також зазначив, що безпідставними є висновки суду першої інстанції про те, що строк позовної давності на звернення до суду позивачем не пропущено. Оскільки право на позов у позивача виникло ще у 1995 році то трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, сплинув до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу, навіть без подання відповідної заяви іншими сторонами спору. Судом не встановлено належних і допустимих доказів, які підтверджують відсутність у позивача можливості дізнатися про вказане порушення раніше зазначеної ним дати та поважність причин пропуску строку позовної давності. Апелянт зазначив, що судом першої інстанції, у порушення вимог процесуального законодавства, не вирішено питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи, і цей недолік не може бути виправлений у суді апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга Богодухівської окружної прокуратури підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню.
Частинами 1, 2 статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи  згідно до державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 13-49-000262 від 11.05.1995, виданого Золочівською районною радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1, відповідно до рішення Золочівської районної ради народних депутатів IV сесії ХХІІ скликання від 29.03.1995 сільськогосподарському акціонерному товариству «Промінь» Золочівського району Харківської області передано у колективну власність 4978,9 гектарів землі в межах згідно з планом для ведення сільськогосподарського виробництва. ОСОБА_1 до списку громадян – членів САТ не включений. (а.с. 12-22).
З трудової книжки ОСОБА_1 від 15.10.1975 вбачається, що останній з 07.07.1992 прийнятий на роботу та членом колгоспу ім. Кірова. 12.09.1996 звільнений з роботи в АТ «Промінь» за власним бажанням на підставі протоколу № 6 від 12.09.1996 (а.с.8-9).
Відповідно до архівної довідки № Ш-22/01-56 від 18.11.2020 в архівному фонді колгоспу ім. Кірова у протоколах засідань правління колгоспу ім. Кірова, ВАТ «Промінь» ОСОБА_1 значиться електриком з ( дата прийняття в протоколі не значиться) ( протокол № 9 від 17.07.1992) по (дата звільнення в протоколі не значиться) (протокол № 6 від 20.09.1996) (а.с.11).
Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 29.05.2020 681/142-20 ОСОБА_1 не був включений до списку громадян, який додається до державного акту на право колективної власності на землю ВАТ «Промінь», протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) ВАТ «Промінь» та список осіб, які взяли участь у їх розподілі у відділі відсутні; сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності ВАТ «Промінь» на ім`я ОСОБА_1 не виготовлявся, розмір земельної частки (паю) на одну особу ВАТ «Промінь» згідно з розпорядженням Золочівської райдержадміністрації від 10.08.2000 № 218 становить 5,06 в умовних кадастрових гектарах, а вартість земельної частки (паю) загальною площею 5,06 в умовних кадастрових гектарах станом на 01.01.2020 становить 164423,82 грн.(а.с. 10)
Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі – Порядок паювання земель) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Право на земельну частку (пай) згідно з пунктом 2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.
Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 22 та частини другої статті 23 ЗК України 1990 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акту додається список цих громадян.
Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акту на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акту та включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.
Отже, громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього – додатка до державного акту на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.
У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.
Як встановлено судом першої інстанції та відомо з матеріалів справи, КСП отримав державний акт на право колективної власності на землю, позивач на час передачі державного акта був членом КСП, (07.07.1992 прийнятий на роботу та членом колгоспу ім. Кірова; 12.09.1996 звільнений з роботи в АТ «Промінь» за власним бажанням) Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 був виключений з членів КСП імені Кірова.
Виходячи із зазначеного, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки на час видачі (11 травня 1995 року) АТ «Промінь (колишній КСП імені Кірова) державного акту на право колективної власності на землю для ведення сільськогосподарського виробництва на території Золочівського району Харківської області позивач не був виключений в установленому законом порядку із членів КСП, то відповідно мав право на внесення до списку осіб на розпаювання землі, однак не був включений до такого списку з невідомих причин.
Проте колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом. 
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
З огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР.
Згідно з статтею 71 ЦК Української РСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Відповідно до положень статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
За змістом пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.
Відповідно до статей 71, 75 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.
Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Як вбачається з матеріалів справи право на позов у позивача виникло з 11 травня 1995 року, після видачі ) АТ «Промінь (колишній КСП імені Кірова) державного акту на землю. Таким чином позивач про порушення своїх прав дізнався або повинен був дізнатися, коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників. 
Але він звернувся до суду лише у грудні 2020 року, що свідчить про те, що він пропустив встановлений законодавством строк звернення до суду з цим позовом
Звертаючись до суду із позовом, позивач не навів обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду із позовом.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 637/53/18 (провадження № 61-1048св19), від 17 червня 2020 року у справі № 600/528/16 (провадження № 61-36780св18).
Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, а норми матеріального права застосовані неправильно, оскаржуване рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, необхідно здійснити перерозподіл судових витрат.
На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягає стягненню з позивача на користь відповідача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в суді апеляційної інстанції 2466,35 грн. 
Керуючись ст.367,368,374,376,381 - 383,389 ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Богодухівської окружної прокуратури задовольнити.
Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 22 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1  до Золочівської селищної ради Харківської області про визнання права на земельну частку (пай)- відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Богодухівської окружної прокуратури 2466 (дві тисячі чотириста шістдесят шість ) грн. 35 (тридцять п`ять) коп. гривень судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.
Головуючий                                                         О. Ю. Тичкова
Судді                                                                        О.В. Маміна 
                                                                       Н.П. Пилипчук