Справа № 127/9887/21
Провадження № 22-ц/801/1534/2022
Категорія: 63
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року	Справа № 127/9887/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача Денишенко Т.О., 
суддів Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,
за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В., осіб, які подали апе-ляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Черні-левської Р. В., представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Молявчика О. В., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні у м. Він-ниці, у залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом 
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
порядку користування житловою квартирою, за зустрічним позовом 
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на
оплату житлово-комунальних послуг,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , її представника адво-ката Чернілевської Руслани Віталіївни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2022 року у частині встановлення порядку ко-ристування житловою квартирою, ухвалене у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Медяної Ю. В., повний текст якого складений 27 червня 2022 року, 
В С Т А Н О В И В:
15 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку корис-тування квартирою АДРЕСА_1 , посилаючись на наступні обставини. Відповідно до нотаріально посвідченого договору даруван-ня від 11 травня 2019 року ОСОБА_1 є власницею 1/4 частини зазначеного помешкання, відповідачка володіє на праві власності 3/4 частками цієї кварти-ри, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на не-рухоме майно. Квартира житловою площею 39,4 кв.м. складається з трьох кім-нат, одна кімната має площу 11,8 кв.м. з виходом на балкон площею 0,7 кв.м., друга кімната - 10,6 кв.м., третя кімната - 17,0 кв.м. з виходом на балкон пло-щею 1,0 кв.м. Кімнати площами 10,6 кв.м. та 17,0 кв.м. є сусідніми, кімната площею 11,8 кв.м. знаходиться на протилежному боці квартири. Між співвлас-ницями помешкання мають місце неприязні відносини, неузгодженості щодо користування квартирою. Добровільно вирішити питання порядку користуван-ня житлом сторонам у справі не вдається, через що ОСОБА_1 просила суд її позов задоволити, встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , згідно з яким вона користується кімнатою площею 11,8 кв.м. з прилеглим балконом площею 0,7 кв.м. ( приміщення 4 ), а ОСОБА_2 користується кімнатами площею 17,0 кв.м. з прилеглим балконом площею 1,0 кв.м. ( приміщення 9 ) та кімнатою площею 10,6 кв.м. ( приміщення 7). У спіль-ному користуванні співвласниць залишаються допоміжні приміщення: коридор ( приміщення 1 ), кухня ( приміщення 2 ), вбиральня ( приміщення 5 ), ванна кімната ( приміщення 6 ), вбудовані шафи ( приміщення 3, 8 ). 
10 червня 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , зазначивши, що відповідачка з часу набуття у власність 1/4 частки спірної квартири у цьому помешканні не проживала, однак з неї нале-жить стягнути на користь позивачки за зустрічним позовом відповідну частину комунальних платежів за утримання будинку та оплати централізованого опа-лення квартири. З червня 2019 року по квітень 2021 року сума до стягненян ста-новить 6099,22 гривень, які ОСОБА_2 просила стягнути на свою користь з ОСОБА_3 . 
Заявою від 15 листопада 2021 року ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_4 на підставі проведеної у справі судової будівельно-технічної екс-пертизи уточнили свої позовні вимоги , просили їх задовільнити відповідно до варіанту другого додатку 2 висновку зазначеної експертизи від 30 вересня 2021 року № 633, які зводяться до вимог, заявлених у первісному позові. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2022 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловою квартирою відмовлено. Зустрічний позов за-доволений, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати з оплати житлово-комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_1 у розмірі 6099,22 гривень, судовий збір в сумі 908,00 гривень. 
Рішення суду першої інстанції від 17 червня 2022 року оскаржується в апе-ляційному порядку ОСОБА_1 , її представником адвокатом Чернілевсь-кою Р. В., які просять оскаржуване рішення скасувати до ОСОБА_1 про стягнення витрат на у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житловою квартирою, у цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Скаржниці вважають в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального пра-ва, за висновків суду, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2022 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат у розмірі 6099,22 гривень на оплату житлово-комунальних по-слуг сторонами у справі не оскаржується, тому у відповідності до норм статті 367 ЦПК України у цій частині судове рішення не переглядається.
Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 , її представник адвокат Молявчик О. В. скористалися визначеним цивільним процесуальним законом, забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 03 серпня 2022 року правом та 25 серпня 2022 року подали суду відзив на апеляційну скаргу, де зазначено, що апеляційна скарга безпідставна, необгрунтована; скаржницями не вказано, які конкретні порушення норм цивільного матеріального, процесуального права допущені судом першої інстанції, у чому полягає вихід суду за межі позовних вимог. ОСОБА_2 погоджується з рішенням суду, що, наразі, оскаржується, ос-кільки, на її думку, воно грунтується на матеріалах справи, ухвалене з дотри-манням норм матеріального, процесуального права. ОСОБА_2 вважає прий-нятним встановити такий порядок користування квартирою, яким ОСОБА_1 користуватиметься кімнатою площею 10,6 кв.м., що максимально відпо-відає розміру належної їй частки помешкання, хоча площе й цієї кімнати пере-вищує належну їй частку. Намагання ОСОБА_1 отримати у користування більшу за площею кімнату є незаконним, безпідставним, що доводиться виснов-ком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 березня 2020 року у спра-ві № 405/3475/15-ц. У цій постанові суд касаційної інстанції зазначив, що до-пускається можливість відійти у незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Відповідачка, її представник зауважують що ОСОБА_1 забезпечена іншим житлом, її сім`я складається з двох осіб, малолітніх дітей у неї немає, тому немає підстав визначати їй у користування кімнату більшою площею. 
ОСОБА_2 , адвокат Молявчик О. В. просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивачки та її представника. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апе-ляційну скаргу відповідно ОСОБА_1 , адвоката Чернілевської Р. В., та представника ОСОБА_2 адвоката Молявчика О. В., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши за-конність, обґрунтованість оскаржуваного у визначеній частині судового рішен-ня у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов вис-новку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , її представника заслуговує на ува-гу та підлягає задоволенню. 
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Оскаржуване у визначеній частині рішення суду першої інстанції є помил-ковим, таким, що не забезпечує вирішення спору, який має місце між сторона-ми у справі, не відповідає, врешті, інтересам обох співвласників квартири, тому не може бути залишеним без змін. 
У справі мають місце наступні фактичні обставини, що не оспорюються учасниками справи. Загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 63,9 кв.м., житлова площа - 39,4 кв.м. Згідно з копією техніч-ного паспорту на дану квартиру вона складається з трьох кімнат: кімната 1 площею 11,8 кв.м., кімната 2 площею 10,6 кв.м., кімната 3 площею 17, 0 кв.м. 
Відповідно до договору дарування від 11 травня 2019 року ОСОБА_1 є власницею 1/4 частки спірної квартири, ОСОБА_2 - 3/4 часток цієї ж квар-тири, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на неру-хоме майно про реєстрацію права власності від 19 грудня 2016 року за № 76279455. Відповідно до висновку експерта Товариства з обмеженою відпові-дальністю «Подільський центр судових експертиз» від 30 вересня 2021 року № 633 поділити в натурі квартиру АДРЕСА_1 між співвласницями відповідно до часток 1/4 та 3/4 кожної з них неможливо через недотримання вимог Державних будівельних норм України, які діють на час проведення дослідження, щодо загальної площі квар-тири, інсоляції, природного освітлення, провітрювання, іонізації та мікроклі-мату приміщень житлових квартир, неможливість виділення ізольованих жилих приміщень, підсобних приміщень ( кухня, передпокій, санвузол, внутрішньо-квартирні коридори, вбудовані комори, антресолі ). Експертом запропоновані наступні варіанти встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласницями. При варіанті 1 вста-новлення порядку користування квартирою пропонується: співвласниці 1/4 частки у користування надати: кімнату 7 площею 10,6 кв.м.; співвласниці 3/4 часток у користування надати: кімнату 4 площею 11,8 кв.м. з балконом площею 0,7 кв.м., кімнату 9 площею 17,0 кв.м. з балконом площею 1,0 кв.м., вбудовану шафу 8 площею 0,5 кв.м. У спільному користуванні співвласниць пропонується залишити: коридор 1 площею 9,7 кв.м., кухню 2 площею 8,2 кв.м., вбудовану шафу 3 площею 0,5 кв.м., вбиральню 5 площею 1,2 кв.м., ванну кімнату 6 пло-щею 2,7 кв.м. При варіанті 2 встановлення порядку користування квартирою пропонується: співвласниці 1/4 частки у користування надати: кімнату 4 пло-щею 11,8 кв.м. з балконом площею 0,7 кв.м.; співвласниці 3/4 часток у користу-вання надати: кімнату 7 площею 10,6 кв.м., кімнату 9 площею 17,0 кв.м. з бал-коном площею 1,0 кв.м., вбудовану шафу 8 площею 0,5 кв.м. У спільному ко-ристуванні співвласниць пропонується залишити: коридор 1 площею 9,7 кв.м., кухню 2 площею 8,2 кв.м., вбудовану шафу 3 площею 0,5 кв.м., вбиральню 5 площею 1,2 кв.м., ванну кімнату 6 площею 2,7 кв.м. Загальна площа приміщень спільного користування в обох варіантах становитиме 22,3 кв.м. 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керуючись нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних сво-бод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, статтею 41 Конституції України, статтями 317, 319, 321, 356, 358 ЦК України, викладеними за змістом у самому рішенні, роз`ясненнями пункту чотирнадця-того постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15, зазначив, що оскільки ОСОБА_1 просила виділити їй у користування кімнату площею 11,8 кв.м. з прилеглим балконом площею 0,7 кв.м., що не відповідає розміру її частки у квартирі, є більшою, тому у задоволенні позову належить відмовити. Інше рішення, за позицією суду, призведе до виходу за межі позовних вимог.
Оскаржуючи судове рішення від 17 червня 2022 року, позивачка та її ад-вокат звертають увагу, що не може бути виходом за межі позовних вимог вста-новлення судом такого порядку користування житлом, який буде відповідати як інтересам сторін у справі так і чинним нормам законодавства, яке регулює спір-ні правовідносини, які виникли та мають місце між сторонами у справі. Фак-тично ж суд не вирішив спір у цій справі, порушивши права ОСОБА_1 на вільне володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Площа кім-нати, на користування якою претендує позивачка, становить 11,8 кв.м. з прилег-лим балконом площею 0,7 кв.м. Ця площа перевищує частку ОСОБА_1 як співвласниці у цьому нерухомому майні на 2,55 кв.м., але суд не узяв до уваги доцільність надання у користування цієї кімнати, через що оскаржуване рі-шення не можна визнати справедливим, таким, що має право на існування.
З доводами апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду погоджу-ється, визнає їх такими, що є достатніми та слугують підставою для задоволен-ня вимог скарги. 
Між сторонами, які є співвласницями у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, виник спір щодо порядку користування приміщеннями у цьому помешканні.
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого прото-колу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» ( далі - Конвенція ), Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріп-лює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йо-му майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відпо-відно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( статті 316, 317, 319, 321 ЦК України ).
Приписами статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України передбачене право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб ( співвласників ), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визна-чення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю ( стаття 368 ЦК України ). 
За частиною першою статті 356, частиною першою статті 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. 
Спірна квартира АДРЕСА_1 сторонам у справі належить на праві спільної часткової власності. Частки кожної із співвласниць визначені і складають 1/4 позивачки, 3/4 відповідачки.
Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із спів-власників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. 
Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпо-рядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового примі-щення, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захис-ту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю влас-ністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домови-тися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у во-лодіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згода про порядок володіння та користування спірною квартирою, що є спільною частковою власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 між ними не досягнута.
У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення в урегулюванні відносин між співвласниками має домов-леність. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домов-леність. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює до-бровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвлас-никами, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні пра-ва власності співвласниками щодо спільного майна потрібно ураховувати пра-вову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберіга-ється, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток іде-альним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рі-шення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
При встановленні порядку користування квартирою кожній із співвлас-ниць передається в користування конкретна частина квартири з урахуванням її частки у праві спільної власності на квартиру. Разом з тим виділені у корис-тування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користуван-ня майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Вста-новлення співвласниками порядку користування житлом з виділенням кон-кретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожно-го з них. Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Су-ду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, від якого не відійшов Верховний Суд у постанові від 31 липня 2019 року у справі № 127/7320/13 (провадження № 61-18125св18).
Звертаючись в суд з цим позовом, ОСОБА_1 просила виділити їй в користування кімнату площею 11,8 кв.м. з прилеглим балконом площею 0,7 кв.м.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у ме-жах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У цій справі встановлено, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, між ними існує спір щодо користування цим майном і встановити порядок користування житлом з ідеальним дотриманням часток співвласниць є неможливим. Через це апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав, обгрунтованість та об`єктивність визначення порядку користування квартирою на задоволення вимоги позивачки.
При визначенні порядку користування спірною квартирою між співвласни-цями, суд бере до уваги запропонований експертним шляхом варіант 2 додатку 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 вересня 2021 року № 633, ураховуючи, що цей варіант є доцільним з огляду на розташування кім-нат, обладнання двох із них балконами, що фактично забезпечить інтереси обох сторін у справі, відповідає порядку користування квартирою, який склався фактично. При цьому відхилення від ідеальної частки позивачки у справі на 2,55 кв.м. не можна визнати значним, таким, що перешкоджає задоволенню по-зовної вимоги. При цьому необхідно мати на увазі, що кімната площею 10,6 кв.м. не обладнана балконом та розміщена поряд з кімнатою 17,0 кв.м., що сприятиме доцільному користуванні ними однією із співвласниць, без чинення будь-яких перешкод обома співвласницями одна одній. Кількість мешканців квартири також не є такою, що тягло б наслідком суттєве, значне погіршення становища відповідачки у справі. Згідно з висновками експертизи у спільному користуванні сторін залишаються допоміжні приміщення, спору щодо яких не-має. За визначеного конкретного встановлення порядку користування кварти-рою дотримується справедливий балансу інтересів обох співвласниць спірного нерухомого майна, що відповідає статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пере-глядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що сто-суються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, прий-маються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об’єктивно не залежали від нього.
Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм проце-суального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправиль-не тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У цій спра-ві відсутні докази щодо розміру оплати проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи, у зв`язку із чим ці витрати не розподіляються. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , її представника адвоката Чернілевської Руслани Віталіївни задоволити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловою квар-тирою, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на оплату житлово-комунальних послуг у час-тині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловою квартирою - скасувати.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласницями цього помешкання відповідно до варіанту 2 додатку 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 вересня 2021 року № 633, згідно з яким:
- співвласниця 1/4 частки ОСОБА_1 користується житловою кімнатою площею 11,8 кв.м. з прилеглим балконом площею 0,7 кв.м. (приміщення 4), позначеною на платі блакитним кольором;
-співвласниця 3/4 часток ОСОБА_2 користується житловими кімнатами площею 17,0 кв.м. з прилеглим балконом площею 1,0 кв.м. ( приміщення 9 ) та площею 10,6 кв.м. ( приміщення 7 ), позначеними на плані рожевим кольором.
У спільному користуванні співвласниць залишаються допоміжні примі-щення: коридор ( приміщення 1 ), кухня ( приміщення 2 ), вбиральня ( примі-щення 5 ), ванна кімната ( приміщення 6 ), вбудовані шафи ( приміщення 3 та 8 ). 
Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційни номер НОМЕР_2 , сплачений при зверненні у суд першої інстанції судовий збір у розмірі 908,00 гривень ( дев`ятсот вісім гривень 00 коп. ), 1362,00 гривні ( одна тисяча триста шістдесят дві гривні 00 коп. ) судового збору, сплаченого за подання апе-ляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 08 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко 

Судді С. К. Медвецький 

В. П. Рибчинський