Справа № 295/3792/16-ц
Провадження № 22-ц/801/1890/2022
Категорія: 82
Головуючий у суді 1-ї інстанції Чішман Л. М.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року	Справа № 295/3792/16-ц	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя – доповідач),
суддів: Берегового О.Ю., Якименко М. М.,
секретар судового засідання Михайленко А. В.,
учасники справи: 
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) Багатопрофільне мале приватне підприємство «Сприяння»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Багатопрофільного малого приватного підприємства «Сприяння», поданою його директором Швидченком Василем Івановичем, на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Чішман Л. М. у м. Житомир, повний текст рішення складено 27 листопада 2020 року, -
встановив:
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Багатопрофільного малого приватного підприємства «Сприяння» (далі – БМПП «Сприяння») про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення збитків.
Позов обґрунтовано тим, що 11 березня 2014 року між ОСОБА_1 та БМПП «Сприяння» в особі його власника ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований (надалі – Договір). Сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на які передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, який буде побудовано на стадії до оздоблювальних робіт, а саме: будівництво одного малоповерхового (два поверхи + мансарда) житлового будинку садибного типу в групі малоповерхових житлових будинків садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 . Продавець передає покупцю будинок на стадії до оздоблювальних робіт, а це 70 % готовності, запланований термін будівництва об`єкта нерухомості, відповідно до пункту 4 договору – до 30 листопада 2014 року. На виконання свого обов`язку позивач сплатила відповідачу 105 000,00 грн грошовими коштами у визначений договором термін, натомість продавець свого обов`язку не виконав та до сьогоднішнього часу будинок не побудований. Оскільки запланований термін будівництва вже сплив, а продавець уникає спілкування з позивачем, то 17 червня 2015 року остання звернулась з листом до відповідача, в якому просила повідомити про хід будівництва, на який відповіді не отримала.
Щодо обґрунтування суми збитків, позивач вказувала, що оскільки відповідач прийнятих на себе зобов`язань не виконав, та отримані грошові кошти добровільно не повернув та продовжує ними користуватись, тому гроші підлягають стягненню із нарахуванням процентів та індексу інфляції. Позивач сплатила на користь відповідача 105 000,00 грн або 10 510,51 доларів США за курсом долара США згідно з договором – 9,99. Офіційний курс долара США, встановлений Національним банком України на день подачі позову (01 березня 2016 року) становив 27,0948 грн та, відповідно, щоб купити 10 510,51 доларів США необхідно сплатити 284 780,16 грн, тому саме цю суму позивач визначила як розмір спричинених їй збитків.
З урахуванням уточнень від 27 квітня 2017 року, позивач просила розірвати договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований, укладений 11 березня 2014 року між БМПП «Сприяння» та ОСОБА_1 ; стягнути із відповідача збитки у розмірі 21 021,04 доларів США, що в еквіваленті становить 567 021,43 грн; стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 40 126,47 грн; інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 20 299,37 грн; відшкодувати моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн та понесені позивачем судові витрати.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково:
-розірвано договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований від 11 березня 2014 року, укладений між БМПП «Сприяння» та   ОСОБА_1 
-стягнуто з БМПП «Сприяння» на користь ОСОБА_1 105 000,00 грн завданих збитків, 49 560,00 грн інфляційних втрат за період із грудня 2014 року до січня 2016 року (включно) та 3 935,34 грн – 3 % річних за період з 01 грудня 2014 року до 01 березня 2015 року, а всього 158 495,34 грн.
-у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
-стягнуто з БМПП «Сприяння» на користь ОСОБА_1 1 584,95 грн судового збору.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що 11 березня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, про що свідчить характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами справи. Незважаючи на те, що ОСОБА_1 здійснила оплату 105 000,00 грн та станом на 30 листопада 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 повинно було розпочатись будівництво об`єкта нерухомості, що є предметом Договору, таке будівництво не було здійснено, 01 грудня 2014 року директор БМПП «Сприяння» прийняв рішення про консервацію будівництва, при цьому до Договору не були внесені зміни про зміну строку повної оплати вартості майнових прав на об`єкт нерухомості (на виконання пункту 73 спірного договору, у письмовій формі), про зупинення будівництва об`єкта, що є предметом Договору, покупця ( ОСОБА_1 ) не було повідомлено.
Враховуючи, що будівництво нерухомого майна є істотною умовою договору, яку відповідач не виконав, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований від 11 березня 2014 року підлягає розірванню у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, що є прямим правовим наслідком невиконання відповідачем зобов`язання за вказаним договором.
Вирішуючи вимоги про стягнення збитків, суд першої інстанції вказав, що кошти на виконання пункту 21 спірного договору ОСОБА_1 сплачувала у національній валюті у розмірі 105 000,00 грн, в Договорі сторони погодили, що вартість майнових прав на об`єкт нерухомості за 1 кв. м становить фіксовану суму 2 974,47 грн, тобто ціну визначено без подальшого перерахування у разі зміни курсу валюти. За таких обставин, суд першої інстанції вважав безпідставною вимогу позивача про стягнення збитків у розмірі 21 021,04 доларів США, що в еквіваленті становить 567 021,43 грн, відтак дійшов висновку про стягнення з відповідача 105 000 грн, які були внесені позивачкою на виконання умов Договору.
Щодо вимоги про стягнення 3 % річних в розмірі 40 126,47 грн та інфляційних втрат у розмірі 40 126,47 грн, то суд першої інстанції зазначив, що наведені в уточненій позовній заяві нарахування цих сум не здійснено, проте у первісній позовній заяві позивач вказала, що кількість днів прострочення складає 456 днів (з 01 грудня 2014 року до 01 березня 2015 року) та з посиланням на відповідні розрахунки визначила суму 3 % річних у розмірі 3 935,34 грн та інфляційних втрат у розмірі 49 560 грн. Вказаний розрахунок відповідач не спростовував, тому суд першої інстанції, з посиланням на частину першу статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), задовольнив вимоги у цій частині в межах заявлених позовних вимог.
Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн, то суд першої інстанції дійшов висновку, що ні чинним законодавством, ні договором, укладеним сторонами, не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, тому суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення позову в цій частині.
Окрім цього, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені, нарахованої на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на її необґрунтованість та суперечність умовам договору, посилаючись на те, що позивач, звертаючись до суду із позовом, просила стягнути із відповідача пеню за несвоєчасне надання документів у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), передбачену статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а не пеню, передбачену умовами договору (пункт 57), за таке порушення в розмірі 0,1 відсотка від суми, сплаченої покупцем за майнові права за кожен місяць прострочення.
Підсумовуючи, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на захист свого порушеного права шляхом розірвання договору та стягнення з відповідача на її користь 105 000,00 грн завданих збитків, 49 560,00 грн інфляційних втрат та 3 935,34 грн – 3 % річних, а всього 158 495,34 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач БМП «Сприяння» через засоби поштового зв`язку 27 грудня 2020 року подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу за встановленою законом підсудністю до Корольовського районного суду м. Житомир (а.с. 110-142, т.8). 
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до наступного: 
-відповідач зазначає, що ухвалене судом першої інстанції рішення по своїй суті є заочним, оскільки прийняте за відсутності представника відповідача, він не був належним чином повідомленим про дату, місце та час судового розгляду судовою повісткою. Суду була відома поштова адреса відповідача: АДРЕСА_2 , однак судова повістка була направлена на адресу: АДРЕСА_3 , де знаходиться ДП «Житомирська ПМК», а не відповідач. Це позбавило відповідача вчинити процесуальні дії на захист своєї позиції та це є обов`язковою підставою для скасування ухваленого у справі рішення.
- вважає, що судом прийнято рішення з порушенням правил територіальної підсудності. Так, на час прийняття суддею Чішман Л. М. до свого провадження цієї справи, а це – 25.11.2019, чинним законодавством змінено положення ЦПК України щодо правил визначення виключної підсудності спорів: стаття 30 ЦПК України, відповідно до якої виключно за місцезнаходженням майна повинні розглядатися спори, що виникають з приводу нерухомого майна. А оскільки об`єкт нерухомості мав бути збудований за адресою АДРЕСА_1 , яка за територіальністю відноситься до юрисдикції Корольовського району м. Житомира, то суддя була зобов`язана передати справу на розгляд Корольовського районного суду м. Житомира. 
- при розгляді справи було неповно з`ясовано всі фактичні обставин справи, не досліджено наявні у матеріалах справи доказів і не надано їм належної оцінки, адже в матеріалах справи є належний та допустимий доказ того, що станом на 25.07.2014, на об`єкті, який мав бути збудований, виконано робіт на загальну суму 164 727,60 грн, про що свідчить наданий суду Акт (б\н) виконаних будівельних робіт на об`єкті, який замовила ОСОБА_1 , тобто вони виконали робіт на значно більшу суму ніж сплатила позивачка: 164 727,60 грн – 105 000 грн = 59 727 грн 60 коп. Тому немає підстав для розірвання Договору.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 31 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою БМПП «Сприяння» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2020 року (а. с., т..
У строк, встановлений апеляційним судом, позивач ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву не скористалася.
28 травня 2021 року, відповідно до розпорядження голови Житомирського апеляційного суду від 25 травня 2021 року (а. с. 161–162 т. 9), цивільна справа № 295/3792/16-ц з апеляційною скаргою БМПП «Сприяння» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2020 року надійшла на розгляд до Вінницького апеляційного суду (а. с., т. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2021 року (а. с. 165 т. 9) прийнято справу до провадження.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 27 липня 2021 року апеляційну скаргу БМПП «Сприяння» задоволено: рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2020 року скасовано та направлено справу до Корольовського районного суду м. Житомира на розгляд за встановленою законом підсудністю (а.с. 206 – 209, т.9)
Постановою Верховного суду від 31 серпня 2022 року Постанову Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 27 липня 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (а.с. 151 – 158, т.11).
Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 03 жовтня 2022 року, визначено склад суду: головуюча суддя Шемета Т. М., судді Якименко М. М., Береговий О.Ю. (а.с. 161, т.11).
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду на 27 жовтня 2022 року о 14 год. (а.с. 162, т.11).
В судовому засідання апеляційного суду представник відповідача Швидченко В. І. (директор) підтримав викладене у апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира та направити справу до Корольовського районного суду м. Житомира за встановленою законом виключною підсудністю. Представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в режимі відеоконференції заперечили проти доводів апеляційної скарги, вказали, що питання підсудності вже було вирішено, будинок не побудований і досі, що свідчить про правильність прийнятого судом першої інстанції рішення. Твердження відповідача, що суд розглянув справу без його неналежного повідомлення не відповідають дійсності, справа перебувала у провадженні суду понад 4 роки і у відповідача не було жодних перешкод надати будь-які аргументи на свою підтримку.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону.
Фактичні обставини справи:
-30 квітня 2010 року Інспекцією ДАБК у Житомирській області надано дозвіл БМПП «Сприяння» на виконання підготовчих робіт до будівництва групи малоповерхових житлових будинків садибного типу на орендованих земельних ділянках, що розташовані за адресою, зокрема, АДРЕСА_4 , 6, 8, 10, 16, 18, 20, м. Житомир.
-19 серпня 2010 року Інспекцією ДАБК у Житомирській області надано дозвіл БМПП «Сприяння» на виконання будівельних робіт з будівництва групи малоповерхових житлових будинків садибного типу на орендованих земельних ділянках, що розташовані за адресою, зокрема, АДРЕСА_4 , 6, АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , 16, 18, 20, м. Житомир (а.с.18, т.2).
-10 грудня 2012 року, керуючись рішенням 15 сесії шостого скликання Житомирської міської ради від 21 червня 2012 року № 398, Положенням про порядок встановлення розмірів та справляння орендної плати за земельні ділянки в м. Житомирі, які перебувають у державній і комунальній власності, та чинним законодавством, Житомирська міська рада та БМПП «Сприяння» уклали договір оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , кадастровий номер 1810136600:01:007:0021, площею 0,2183 га (а.с.22-33, т.2).
-11 березня 2014 року між БМПП «Сприяння» в особі його власника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований (а.с.9-15, т.1).
-Відповідно до умов спірного договору продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості (об`єкт нерухомості, який буде побудовано, а саме будівництво одного малоповерхового (два поверхи + мансарда) житлового будинку садибного типу в групі малоповерхових житлових будинків садибного типу на проїзді Ожиновому, 4, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 за адресою: АДРЕСА_1 ) у порядку та на умовах, передбачених цим договором та відповідно до норм ЦК України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Земельна ділянка, на якій розміщено об`єкт нерухомості, складає 138 кв. м.
-На підтвердження відомостей щодо земельної ділянки, на якій розміщено об`єкт нерухомості, відповідач надав суду кадастровий план земельної ділянки/позиція на плані АДРЕСА_1 (а.с.188, т.5).
-В пункті 16 Договору Сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за спірним договором, є об`єкт нерухомості, який буде побудовано на стадії до оздоблювальних робіт, а це 70 % готовності, а саме: фундаменти, стіни, міжповерхове перекриття, дах, сходові марші, вхідні двері, гаражні ворота, вікна, чорнова підлога, чорнова штукатурка, монтаж внутрішніх електричних мереж без кінцевих приладів споживання, внутрішні комунікації водовідведення та водовідведення без підключення до зовнішніх мереж, без засобів арматури та без приладів користування (ванни, душової і т. інш)
-Запланований термін будівництва об`єкта нерухомості – до 30 листопада 2014 року (пункт 4 Договору).
-Майнові права на об`єкт нерухомості за спірним договором передаються продавцем покупцю шляхом підписання акта, який підписується не пізніше 20 робочих днів із дати здійснення покупцем оплати 100,00 % вартості майнових прав (пункт 5).
-Купівля-продаж будівництва буде проводитись за договірною ціною – 349 650,00 грн (пункт 18).
-Покупець здійснює розрахунок за спірним договором в такому порядку та в такі строки: 100 000,00 грн покупець сплачує за перші п`ять місяців, рівними долями по 20 000,00 грн щомісяця, з 1-го по 5-те число кожного місяця, а решта вартості (249 650,00 грн) покупець сплачує продавцю в наступні 60 місяців, рівними долями (пункт 21).
-Згідно з прибутковими касовими ордерами та квитанціями, за період з 11 березня 2014 року по 12 травня 2014 року ОСОБА_1 сплатила БМПП «Сприяння» 105 000,00 грн на виконання вимог договору купівлі-продажу майнових прав від 11 березня 2014 року (а.с.16 – 19, т.1).
-Відповідно до Акту виконаних будівельних робіт станом на 25 липня 2014 року на об`єкті – малоповерховому житловому будинку садибного типу в м. Житомирі на проїзді Ожиновому, відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав від 11 березня 2014 року, виконано робіт на 164 727,60 грн (а.с.100-103, т.1).
Між сторонами виник спір з приводу дострокового розірвання договору купівлі-продажу майнових прав.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з положеннями частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
За частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною першою статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, – за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.  Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.  У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 686/19271/19.
Вирішальне значення для застосування положення частини другої статті 651 ЦК України має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що через істотне порушення БМПП «Сприяння» умов договору купівлі-продажу майнових прав позивач була позбавлена того, чого очікувала за договором: отримати у власність проінвестований об`єкт нерухомості, тобто на що вона розраховував під час укладення Договору від 11 березня 2014 року, внаслідок чого їй було спричинено шкоду у розмірі внесених на виконання цього договору коштів 105 000 грн, тому наявні правові підстави для розірвання вказаного договору та стягнення грошових коштів.
Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного: Відповідно до пункту 4 Договору, Сторони погодилися, що запланований термін будівництва об`єкта нерухомості - до 30 листопада 2014 року, а в пункті 16 Договору закріплено, що об`єкт нерухомості, який буде побудовано на стадії до оздоблювальних робіт, а це 70 % готовності, складається з наступного: фундаменти, стіни, міжповерхове перекриття, дах, сходові марші, вхідні двері, гаражні ворота, вікна, чорнова підлога, чорнова штукатурка, монтаж внутрішніх електричних мереж без кінцевих приладів споживання, внутрішні комунікації водовідведення та водовідведення без підключення до зовнішніх мереж, без засобів арматури та без приладів користування (ванни, душової і т. інш.).
Отже, станом на 30.11.2014 року об`єкт мав бути збудований, проте не був збудований ні до 30.11.2014 року, ні станом на день звернення позивача до суду із позовом (березень 2016 року), не збудований він і на день розгляду справи апеляційним судом (27 жовтня 2022 року), що підтверджено представником відповідача в судовому засіданні апеляційного суду та стверджено представниками позивачки.
У відповідності до пункту 21 Договору, Покупець здійснює розрахунок за Договором в такому порядку та в такі строки: 100 000,00 грн сплачує за перші п`ять місяців, рівними долями по 20 000,00 грн щомісяця, з 1-го по 5-те число кожного місяця, а решта вартості (249 650,00 грн) покупець сплачує продавцю в наступні 60 місяців, рівними долями.
На виконання умов пункту 21 Договору Покупець ОСОБА_1 сплатила БМПП «Сприяння» 105 000 грн (що перевищує обумовлену суму) в ще коротші строки, ніж було передбачено Договором, а саме, починаючи з 11 березня 2014 року по 12 травня 2014 року , що підтверджено відповідними прибутковими касовими ордерами (а.с.16 – 19, т.1).
Отже, беззаперечним є висновок, що Покупець (позивач по справі ОСОБА_1 ) з свого боку виконала умови Договору, а Продавець (відповідач по справі БМП «Сприяння») не вчинив дій по будівництву, які були обумовлені Договором, відтак дійсно позивач була позбавлена того, на що очікувала за договором, тобто не отримала об`єкт нерухомості в обумовленому Договором вигляді та в погоджений сторонами строк.
З огляду на вищевикладене, з урахуванням того, що обсяг робіт, які мали бути виконані до 30.11.2014 року були погоджені сторонами Договору (пункти 4, 16 Договору), наданий відповідачем Акт виконаних будівельних робіт станом на 25 липня 2014 року на суму 164 727 грн (а.с. 100 – 103, т.1) не може бути свідченням належного виконання умов Договору з боку відповідача, адже Акт за жодних умов не може підмінювати чи змінювати погоджені сторонами умови Договору. Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Апеляційна скарга не містить будь-яких обґрунтувань щодо неправильності стягнених судом першої інстанції сум інфляційних втрат та 3 % річних.
Відтак апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для дострокового розірвання Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований від 11 березня 2014 року та стягнення з відповідача на користь позивача 105 000 грн, які були сплачені ОСОБА_5 на виконання умов Договору БМП «Сприяння», а також, 49 560,00 грн інфляційних втрат за період із грудня 2014 року до січня 2016 року (включно) та 3 935,34 грн – 3 % річних за період з 01 грудня 2014 року до 01 березня 2015 року, а всього 158 495,34 грн.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те. що суд направляв повістки про виклик до суду за неправильною адресою, що призвело до того, що відповідач не знав про час та дату розгляду справи, - слід зазначити наступне: і в позовній заяві, і в Договорі вказана адреса відповідача « АДРЕСА_3 », така ж адреса зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та громадських формувань (https://edr.dominus.kiev.ua/result). З відкритих джерел апеляційному суду стало відомо, що вулиця Маршала Рибалка, відповідно до розпорядження Житомирського міського голови від 19 лютого 2016 року № 112 «Про перейменування топонімічних об`єктів та демонтаж пам`ятних знаків у м. Житомирі». Отже, суд направляв відповідачеві судові повістки-повідомлення за вірною адресою (до речі, за цією адресою відповідач отримував судову кореспонденцію: наприклад, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на а.с. 1, т. 7, на а.с. 69, т.7). Дійсно в судове засідання на 17 11. 2020 року повістка повернулася не врученою з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с 144, т. 7), проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, що в цей день відповідач прибув до суду, подав ряд клопотань, в тому числі і про відкладення розгляду справи (а.с. 146 – 183, т.7)
Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відтак суд першої інстанції, з урахуванням тривалості розгляду справи (з 2016 року), відсутності доказів поважності причин неявки в судове засідання представника відповідача (до клопотання, поданого в канцелярію суду в день розгляду справи не було додано відповідних доказів непрацездатності), - дійшов вірного висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача за наявними в справі матеріалами, що відповідає п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України. 
Безпідставними є і доводи апеляційної скарги, що суд мав би ухвалити заочне рішення, оскільки, з огляду на положення Глави 11 ЦПК України, заочний розгляд можливий в разі, коли відповідач взагалі не з`являвся в судові засідання. А в справі що розглядається, з 2016 року було безліч судових засідань,, в яких представник відповідача був, давав пояснення, надавав докази, клопотання, тощо, тому тут не може йтися про проведення заочного розгляду справи, суд першої інстанції поступив вірно, розглянувши справу за наявними в ній матеріалами за відсутності учасника що не з`явився.
Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції правил виключної підсудності (стаття 30 ЦПК України), апеляційний суд зазначає наступне:
Згідно зі статтею 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Позов у цій справі поданий  ОСОБА_1  до Богунського районного суду м. Житомира у березні 2016 року.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09 березня 2016 року (а. с. 26 т. 1) у складі судді Перекупки І. Г. відкрито провадження у справі.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03 березня 2020 року у складі судді Чішман Л. М. (а. с. 126–127 т. 5) постановлено матеріали цивільної справи № 295/3792/16-ц направити за підсудністю до Корольовського районного суду м. Житомира.
Суд першої інстанції, направляючи матеріали цивільної справи за підсудністю до Корольовського районного суду м. Житомира, вказав, що при визначенні підсудності цієї справи необхідно керуватися положеннями статті 30 ЦПК України (щодо виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна). Оскільки об`єкт нерухомості за договором від 11 березня 2014 року знаходиться за адресою: проїзд Ожиновий 6-в, м. Житомир, що на території Корольовського району м. Житомира, то, відповідно, з метою дотримання правил підсудності, цю цивільну справу, на переконання місцевого суду, необхідно направити для розгляду до належного суду – Корольовського районного суду м. Житомира.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року (а. с. 209 т. 5) задоволено апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03 березня 2020 року і направлено справу для продовження розгляду до Богунського районного суду м. Житомира.
Апеляційний суд при прийнятті своєї постанови від 21 квітня 2020 року вказав, що з матеріалів справи не вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , існує об`єкт нерухомості, завершений або незавершений будівництвом. На час укладення договору купівлі майнових прав такий об`єкт також не існував. Тому за відсутності явного, очевидного правового зв`язку між позовною вимогою та об`єктом нерухомості, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для передачі справи за виключною підсудністю до іншого суду є неправильним.
Ця постанова, згідно з матеріалами справи та відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, відкритими для публічного доступу, набрала законної сили 21 квітня 2020 року. Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою БМПП «Сприяння» на постанову Житомирського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06 липня 2021 року у складі судді Чішман Л. М. (а. с. 91 т. 6) відмовлено в задоволенні клопотання представника БМПП «Сприяння» Швидченка В. І. в передачі справи № 295/3792/16 за підсудністю на розгляд Корольовському районному суду м. Житомира. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 24 липня 2020 року (а. с. 159 т. 6) апеляційну скаргу БМПП «Сприяння» на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 06 липня 2020 року повернуто особі, яка її подала.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2020 року у складі судді Чішман Л. М. (а. с. 186–187 т. 7) відмовлено, в тому числі, в задоволенні заяви представника БМПП «Сприяння» Швидченка В. І. про передачу матеріалів цивільної справи за підсудністю до Корольовського районного суду м. Житомира.
Отже, питання територіальної підсудності цивільної справи № 295/3792/16-ц вже було предметом судового розгляду, зокрема постановою Житомирського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року, яка не була предметом касаційного перегляду та набрала законної сили 21 квітня 2020 року, задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03 березня 2020 року і направлено справу для продовження розгляду до Богунського районного суду м. Житомира, який розглянув справу по суті.
У частині другій статті 18 ЦПК України вказано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
Відтак, з урахуванням вищезазначених обставин справи, вказівок Верховного Суду, викладених в ухваленій у цій справі Постанові від 31 серпня 2022 року (а.с. 151 – 158, т.11), доводи апеляційної скарги щодо порушення Богунським районним судом м. Житомира вимог виключної підсудності є безпідставними та не впливають на правильність прийнятого судом рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України. суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення Богунського районного суду м. Житомира ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставні повно та всебічно досліджених фактичних обставинах справи, висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 є вірним, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, відтак вона підлягає відхиленню, а оскаржуване судове рішення залишенню без змін.
Вирішуючи питання судових витрат, з урахуванням положень статті 141ЦПК України та того, що апеляційна скарга БМП «Сприяння» не підлягає задоволенню, понесені нею судові витрати у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді, слід залишити за ним. Доказів понесення судових витрат в апеляційній інстанції позивачкою матеріали справи не містять.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384, ст. 389 ЦПК, - 
постановив:
Апеляційну скаргу Багатопрофільного малого приватного підприємства «Сприяння», подану його директором Швидченком Василем Івановичем, залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2020 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені Багатопрофільним малим приватним підприємством «Сприяння» в суді апеляційної інстанції, залишити за ним. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлений 01 листопада 2022 року.

Головуюча                   Т. М. Шемета

Судді                                   О. Ю. Береговий

                                                                                М. М. Якименко